ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 р. 	Справа № 520/516/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Національної поліції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2022, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., м. Харків, повний текст складено 04.08.22  по справі № 520/516/22
за позовом                ОСОБА_1  
до               Національної поліції України                       
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі за текстом – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Національної поліції України  (далі за текстом – відповідач), в якому просив:
- визнати протиправними дії та бездіяльність Національної поліції України щодо невиплати грошового забезпечення - додаткової доплати на період дії карантину за грудень 2020 року, згідно з дорученням Голови Національної поліції України від 25.06.2020 за № 7789/01/29-2020, Постанови КМУ від 29.04.2020 за № 375 та Наказу МВС України від 03.06.2020 за № 431 заступнику начальника 3-го управління (оперативних розробок) - начальнику 1-го відділу (оперативної роботи) Департаменту карного розшуку Національної поліції України підполковнику поліції ОСОБА_1 , в день звільнення з посади 30.04.2021;
- зобов`язати Національну поліцію України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення - додаткову доплату на період дії карантину за грудень 2020 року, згідно з дорученням Голови Національної поліції України від 25.06.2020 за № 7789/01/29-2020, Постанови КМУ від 29.04.2020 за № 375 та Наказу МВС України від 03.06.2020 за № 431;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Національної поліції України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану з підготовкою справи до розгляду в суді, у розмірі 11100 (одинадцять тисяч сто) гривень.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Національної поліції України щодо невиплати грошового забезпечення - додаткової доплати на період дії карантину за грудень 2020 року, згідно з дорученням Голови Національної поліції України від 25.06.2020 за № 7789/01/29-2020, Постанови КМУ від 29.04.2020 за № 375 та Наказу МВС України від 03.06.2020 за № 431 заступнику начальника 3-го управління (оперативних розробок) ОСОБА_1 , в день звільнення з посади 30.04.2021.
Зобов`язано Національну поліцію України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення - додаткову доплату на період дії карантину за грудень 2020 року, згідно з дорученням Голови Національної поліції України від 25.06.2020 за № 7789/01/29-2020, Постанови КМУ від 29.04.2020 за № 375 та Наказу МВС України від 03.06.2020 за № 431.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Національної поліції України витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8000,00 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що доплата до грошового забезпечення поліцейських здійснювалася Національною поліцією України  в межах видатків державного бюджету на 2020 рік і станом на грудень 2020 року Національною поліцією України, як виконавцем бюджетної програми, використано виділені через головного розпорядника (МВС України) бюджетні кошти у повному обсязі - здійснено доплати поліцейським з серпня по листопад на підставі поданих керівниками за результатами роботи персональних переліків працівників, яким установлюється доплата, а інших асигнувань від розпорядника коштів (МВС України) за вказаною програмою у бюджетному періоді, що охоплює 2020 рік, до Національної поліції України не надходило. Просить урахувати, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, визначений судом першої інстанції, є неспівмірним зі складністю справи, а також обсягом наданих адвокатом послуг та ціною позову (загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу фактично перевищує розмір щомісячної додаткової доплати на період карантину щодо якого подано позовну заяву).
За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України), суд  апеляційної  інстанції  розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Наказом Національної поліції України від 21.10.2019 за № 1218 о/с ОСОБА_1 призначений на посаду заступника начальника 3-го управління (оперативних розробок) - начальника 1-го відділу (оперативної роботи) Департаменту карного розшуку Національної поліції України.
Наказом Національної поліції України від 30.04.2021 за № 552 о/с ОСОБА_1 звільнений з посади заступника начальника 3-го управління (оперативних розробок) - начальника 1-го відділу (оперативної роботи) Департаменту карного розшуку Національної поліції України та зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 (через хворобу) Закону України «Про Національну поліцію» 30 квітня 2021 року.
Позивач, уважаючи, що відповідачем порушено вимоги ст. ст. 115, 116 КЗпП України щодо нездійснення нарахування грошового забезпечення, яке належить йому до виплати в день звільнення 30.04.2021, звернувся до Національної поліції України із запитом.
Листом від 25.05.2021 за № П-273/29/5/01-2021 відповідачем надано розрахункові листи про нараховане та виплачене грошове забезпечення заступникові начальника 3-го управління (оперативних розробок) - начальнику 1-го відділу (оперативної роботи) ДКР Національної поліції України підполковнику поліції ОСОБА_1 за грудень 2020 року, січень 2021 року, лютий 2021 року, березень 2021 року, квітень 2021 року та повідомлено, що фінансування додаткової доплати на період дії карантину проводилось лише до листопада 2020 року згідно з Постановою КМУ від 10.06.2020 за № 485.
З метою досудового врегулювання спору та з`ясування причин та умов ненарахування додаткової доплати на період дії карантину за грудень 2020 року згідно з дорученням Голови Національної поліції України від 25.06.2020 за № 7789/01/29-2020 про організацію виконання Національною поліцією України Постанови КМУ від 29.04.2020 за № 375 та Наказу МВС України від 03.06.2020, № 431 «Про окремі питання організації оплати праці на період дії карантину», адвокатом Полторапавловим М. Г. направлено на адресу відповідача адвокатське клопотання від 05.11.2021 за № 315/21 та адвокатський запит від 09.11.2021 за № 10-Р/11-21.
Листом від 18.11.2021 за № 767аз/29/5/02-2021 відповідач надав відповідь на адвокатський запит від 09.11.2021 за № 10-Р/11-21, в якому зазначено список працівників 1-го відділу (оперативної роботи) 3-го управління (оперативних розробок), які у грудні 2020 року забезпечували життєдіяльність населення та внаслідок виконання своїх обов`язків мали безпосередній контакт з населенням. Крім того, зазначено, що Постановою КМУ «Про внесення змін до пункту 1 Постанови КМУ від 10 червня 2020 № 485» додатково виділено для Національної поліції України ще 1979058 тис. гривень для виплати додаткової доплати з серпня по листопад 2020 року. Відповідно до статті 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.
Листом від 08.12.2021 за № П-665/29/5/02-2021 відповідач надав відповідь на адвокатське клопотання від 05.11.2021 за № 315/21, де в абзаці 10-11 зазначив, що Наказ Національної поліції України «Про затвердження персонального переліку працівників Департаменту карного розшуку», яким установлена доплата у грудні 2020 року, визначена Постановою КМУ від 29.04.2020 за № 375, до Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції України у грудні 2020 року не надходив.
Уважаючи, що Національною поліцією України безпідставно не виплачено грошове забезпечення позивачу (додаткову доплату на період дії карантину за грудень 2020 року), ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у цій справі.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із наявності порушень прав позивача з боку відповідача щодо невиплати грошового забезпечення - додаткової доплати на період дії карантину за грудень 2020 року, з огляду на що зобов`язав Національну поліцію України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення - додаткову доплату на період дії карантину за грудень 2020 року, згідно з дорученням Голови Національної поліції України від 25.06.2020 за № 7789/01/29-2020, Постанови КМУ від 29.04.2020 за № 375 та Наказу МВС України від 03.06.2020 за № 431.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної  скарги, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України "Про Національну поліцію".
Відповідно до частин першої та другої статті 94 Закону за № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.
Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Згідно з пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року, № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року, № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19"  установлено карантин з 12 березня на усій території України.
Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року, № 342 "Про визначення переліку посад працівників, службових і посадових осіб, щодо яких не застосовується обмеження під час нарахування заробітної плати, грошового забезпечення у квітні 2020 р. та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (далі - Постанова № 342) установлено, що обмеження під час нарахування заробітної плати, грошового забезпечення у квітні 2020 р. та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, не застосовується для таких категорій посад, зокрема: поліцейські, які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС), здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою.
Згідно з пунктом 2 Постанови № 342 визначення переліку посад (професій) працівників, службових і посадових осіб, військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, поліцейських, зазначених у пункті 1 цієї постанови, з урахуванням специфіки їх участі у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС), здійснюється відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику, органом державної влади, іншим державним органом.
Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року, № 375 "Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни" (далі - Постанова № 375) установлено, що на період дії карантину, встановленого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. за № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) (далі - працівники) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, встановлюється додаткова доплата до заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах.
За приписами п.п. 2-5 Постанови № 375 встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам підприємств, установ та організацій, органів державної влади, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів, здійснюється у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).
Встановлення доплати, визначеної пунктом 1 Постанови № 375, працівникам надавачів соціальних послуг державного/комунального сектору, які безпосередньо надають соціальні послуги за місцем проживання/перебування їх отримувачів (вдома), здійснюється у граничному розмірі до 100 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).
Перелік посад (професій) працівників, яким установлюються такі доплати, визначається відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику.
Персональний перелік працівників, яким установлюється доплата, визначається керівником (керівником державної служби) відповідного підприємства, установи та організації, органу державної влади.
Доплати, визначені пунктами 2 і 3 цієї постанови, здійснюються за рахунок та в межах видатків державного та місцевих бюджетів, передбачених за відповідними бюджетними програмами головних розпорядників бюджетних коштів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10 червня 2020 року, № 485 "Про виділення коштів для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2", у відомчих закладах охорони здоров`я затверджено Порядок використання коштів, виділених для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я (далі - Порядок).
У пункті 1 Порядку вказано, що цей Порядок визначає механізм використання коштів державного бюджету за програмами, зокрема: здійснення доплати поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, за рахунок коштів, виділених з фонду боротьби з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та її наслідками (далі - бюджетні кошти).
Згідно з пунктом 2 Порядку головним розпорядником бюджетних коштів є МВС. Відповідальними виконавцями бюджетних програм є МВС, Національна гвардія, Адміністрація Держприкордонслужби, ДСНС та Національна поліція (далі - органи системи МВС).
Абзацами 1 та 2 пункту 4 Порядку визначено, що кошти, отримані органами системи МВС відповідно до пункту 3 цього Порядку, використовуються виключно для: доплати до грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії та Адміністрації Держприкордонслужби, особам рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
На виконання пункту 4 Постанови № 375 Міністерством внутрішніх справ видано Наказ від 03 червня 2020 року, № 431 "Про окремі питання організації оплати праці на період дії карантину", яким визначено керівникам, зокрема, Національної поліції України забезпечити встановлення на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, додаткової доплати у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах (пункт 1); виплату додаткової доплати здійснювати поліцейським, які перебувають відповідно на штатних посадах в органах (підрозділах) Національної поліції України (пункт 2); нарахування додаткової доплати здійснювати у відсотковому співвідношенні до заробітної плати (грошового забезпечення) з розрахунку всіх складових, у тому числі премії, за винятком виплат, що носять одноразовий та компенсаційний характер (пункт 3); персональний перелік осіб, яким установлюється додаткова доплата, визначається керівником відповідного органу, закладу, зазначених у пункті 1 цього наказу (пункт 4).
Такі ж положення знайшли своє відображення й у дорученні від 25.06.2020 за № 7789/01/29-2020 голови Національної поліції України.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що підставою для отримання доплати за Постановою № 375 є сукупність таких умов: 1) особа є поліцейським; 2) забезпечує життєдіяльність населення, зокрема, шляхом забезпечення правопорядку і безпеки громадян, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, указана доплата здійснюється не всім поліцейським, а лише окремим категоріям поліцейських, які внаслідок безпосереднього виконання своїх обов`язків забезпечують життєдіяльність населення у зв`язку з чим мають з населенням безпосередній контакт.
Забезпечення життєдіяльності населення - комплекс організаційних, економічних, соціальних та інших заходів, спрямованих на створення і підтримання нормальних умов життя, здоров`я, працездатності людей, які здійснюються з метою планування і підготовки до нормованого (у разі необхідності) забезпечення населення продовольчими та непродовольчими товарами, медичним обслуговуванням, послугами зв`язку, транспорту, комунальними та побутовими послугами в особливий період.
У загальному розумінні під громадським порядком розуміють урегульовану правовими та іншими соціальними нормами певну частину суспільних відносин, які складають режим життєдіяльності у відповідних сферах, забезпечують недоторканність життя, здоров`я та гідності громадян, власності та умов, що склалися для нормальної діяльності установ, підприємств, організацій, посадових осіб і громадян.
Громадський порядок у вузькому розумінні визначається як морально-правовий стан суспільства, при якому компетентні органи виконавчої влади шляхом поліцейського нагляду забезпечують безпеку і правомірну поведінку громадян в громадських місцях, вільне використання ними своїх прав і свобод, а також упорядження громадських місць, яке сприяє трудовій діяльності та відпочинку громадян.
Судом установлено, що на час спірного періоду - грудень 2020 року ОСОБА_1 обіймав посаду заступника начальника 3-го управління (оперативних розробок) - начальника 1-го відділу (оперативної роботи) Департаменту карного розшуку Національної поліції України.
Департаментом карного розшуку Національної поліції представнику позивача у відповідь на адвокатський запит № 10-Р/11-21 від 09.11.2021 надано список працівників 1-го відділу (оперативної роботи) 3-го управління (оперативних розробок) Департаменту карного розшуку Національної поліції України, які у грудні 2020 року забезпечували правопорядок і безпеку громадян та внаслідок своїх обов`язків мали безпосередній контакт з населенням, та листом ДКР від 15.01.2021 за № 14/01/20-181 подавались для встановлення додаткової доплати на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни.
У переліку вказаного списку є ОСОБА_1 (а.с. 58).
Вказані обставини є безпосереднім доказом того, що ОСОБА_1 у період грудня 2020 року залучався до забезпечення правопорядку і безпеки громадян та внаслідок виконання своїх службових обов`язків мав безпосередній контакт з населенням в умовах дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на встановлення у зазначений період додаткової доплати до грошового забезпечення пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах.
Відтак, у межах спірних правовідносин належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати грошового забезпечення - додаткової доплати на період дії карантину за грудень 2020 року, згідно з дорученням Голови Національної поліції України від 25.06.2020 за № 7789/01/29-2020, Постанови КМУ від 29.04.2020 за № 375 та Наказу МВС України від 03.06.2020 за № 431 заступнику начальника 3-го управління (оперативних розробок) ОСОБА_1 , в день звільнення з посади 30.04.2021, та зобов`язання Національної поліції України нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення - додаткову доплату на період дії карантину за грудень 2020 року, згідно з дорученням Голови Національної поліції України від 25.06.2020 за № 7789/01/29-2020, Постанови КМУ від 29.04.2020 за № 375 та Наказу МВС України від 03.06.2020 за № 431.
Враховуючи вказане вище правове врегулювання та обставини справи, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є обґрунтованим.
Колегія суддів зазначає, що відсутність коштів у відповідача для виплати додаткової доплати на період дії карантину за грудень 2020 року до грошового забезпечення позивача не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово констатував, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Окрім того, відповідно до рішень ЄСПЛ «Кечко проти України» (заява № 63134/00, пункти 23, 26) та «Ромашов проти України» (заява № 67534/01, пункт 43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.
Зокрема, у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплати з державного бюджету, однак свідома відмова від цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
У рішеннях ЄСПЛ у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» (заява № 70297/01) та у справі «Бакалов проти України» (заява № 14201/02) також зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (пункти 48 та 40 цих рішень відповідно).
У рішенні від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).
Вказана правова позиція також відображена в рішеннях Верховного Суду від 18.12.2018 справі № 820/4619/16 та від 14.03.2019 у справі № 820/660/17.
Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
Щодо законності та обґрунтованості судового рішення в частині стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8 000,00 грн, колегія суддів зазначає таке.
Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.
Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
За частиною третьою статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.
Відповідно до приписів частин 1-5 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Так, частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Виходячи з положень частини 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи. Водночас дії сторони щодо досудового вирішення спору підлягають врахуванню лише у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.  Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі “Схід/Захід Альянс Лімітед” проти України” (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Така правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.
Водночас склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 21.03.18 у справі № 815/4300/17, від 11.04.18 у справі № 814/698/16, від 18.10.18 у справі № 813/4989/17.
Як убачається з матеріалів справи, між позивачем та адвокатом Полторапавловим Максимом Геннадійовичем укладений договір про надання правової допомоги від 25.09.2019.
На підтвердження виконання зазначеного договору до матеріалів справи надано копію рахунку на оплату № 01-00-2509 від 06.01.2022 на суму 11000 грн, квитанцію № 0.0.2406748910.1 від 06.01.2022 на суму 11000 грн, акт виконаних робіт від 06.01.2022 на загальну суму 11000 грн, ордер на надання правничої (правової допомоги) серії АН № 1003493 від 27.09.2019.
Надані документи дозволяють встановити зміст наданих послуг та їх вартість.
Так, з акта виконаних робіт від 06.01.2022 убачається, що адвокатом позивача вчинялись дії, перелік яких наведено у такому акті, вартість послуг за таким актом, а саме: підготовка та направлення адвокатського запиту – 1500 грн; підготовка та направлення адвокатського клопотання (2 шт.) – 3600 грн; підготовка та подання позовної заяви – 6000 грн.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, слід виходити з того, що ця справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало б подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання, а також ураховувати, що у позивача була потреба у підготовці та направленні запитів адвокатом.
Враховуючи наведене, предмет спірних правовідносин та задоволення позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що співмірною сумою відшкодування витрат позивача на правничу допомогу є 8 000 грн.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав уважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для розподілу судових витрат зі сплати судового збору. 
Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національної поліції України - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2022 по справі № 520/516/22 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк