Постанова
Іменем України      
 
29 грудня 2022 року
місто Київ
 
справа № 642/4882/20
провадження № 61-8847св22 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Усика Г. І. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця», 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Тарасенко Віра Юріївна, на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2021 року у складі судді Гримайло А. М. та постанову Полтавського апеляційного суду від 05 вересня 2022 року у складі колегії суддів: Лобов О. А., Дорош А. І., Триголов В. М.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця») про відшкодування моральної шкоди.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 15 лютого 2016 року о 06 год. 20 хв. під час перетину її батьком ОСОБА_2 залізничної колії на станції Чугуїв, що розташована за адресою: пл. Привокзальна, 1, м. Чугуїв, Харківська область, на нього було скоєно наїзд електропотягом № 6814 сполученням «Гракове-Лосєве», який належить АТ «Укрзалізниця», внаслідок чого він загинув від отриманих травм на місці пригоди. 
Відповідач не вчинив усіх можливих заходів з метою забезпечення безпеки громадян, зокрема, шляхом встановлення огорож, парканів, з метою недопущення тяжких наслідків, що призвело до загибелі ОСОБА_2 на залізничному перегоні в результаті наїзду електропотяга.
Передчасна смерть батька, з яким вона проживала разом та перебувала у близьких стосунках, позбавила її підтримки, є невідворотною і непоправною втратою для неї, а тому відновити її попередній стан неможливо, оскільки вона втратила зв`язок з батьком назавжди, що завдає їй надзвичайно глибокі страждання.
Згідно з висновком експерта № 2021/02/01 від 01 лютого 2021 року, рекомендована сума компенсації моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті батька, з урахуванням індивідуальних психологічних особливостей потерпілої, її соціального оточення, моральних цінностей та судової практики, становить 687 811,00 грн. 
Посилаючись на наведене, позивач просила стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, 687 811,00 грн.
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанції
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 05 вересня 2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 75 000,00 грн. 
В іншій частині позову відмовлено.
Здійснено розподіл судових витрат. 
Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивовано тим, що АТ «Українська залізниця» несе відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини. 
Визначаючи розмір грошової компенсації моральної шкоди, суди виходили з характеру отриманих позивачем страждань, засад розумності та справедливості, урахували, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок його грубої необережності, а саме порушення ним пунктів 2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54 (далі - Правила безпеки громадян на залізничному транспорті), а також пункту 3 Правил поведінки громадян на залізничному транспорті, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 1995 року № 903 (далі - Правила безпеки громадян на залізничному транспорті). 
Суд першої інстанції додатково зазначив, що висновок експерта № 2021/02/01 комплексної судової експертизи моральної шкоди потерпілого від 01 лютого 2021 року, на підставі якого позивач визначила розмір відшкодування моральної шкоди не є допустимим доказом, а тому відсутні підстави для відшкодування позивачеві витрат, пов`язаних з його складенням. Зазначеного висновку, суд першої інстанції дійшов установивши, що висновок експерта, складений фахівцем ОСОБА_3 , не містить підтвердження проходження ниматестації та отримання кваліфікації судового експерта. Крім того, в реєстрі атестованих судових експертів, відсутні відомості про зазначеного фахівця, як судового експерта. 
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав відшкодування позивачеві завданої їй моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, власником якого є АТ «Укрзалізниця». Зауважив, що висновок суду першої інстанції про недопустимість як доказу висновку експерта № 2021/02/01 комплексної судової експертизи моральної шкоди потерпілого від 01 лютого 2021 року суперечить статтям 72, 106 ЦПК України, Закону України «Про судову експертизу», зважаючи на наявність попередження про відповідальність експерта та документів, що підтверджують його кваліфікацію як спеціаліста в галузі психології, однак такий висновок суду першої інстанції не вплинув на правильність судового рішення в частині вирішення спору по суті. 
Рух справи у суді касаційної інстанції. Узагальнені доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та аргументи інших учасників справи
У вересні 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Тарасенко В. Ю., у якій вона просила скасувати рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 05 вересня 2022 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення на відшкодування моральної шкоди 612 811,00 грн та витрат, пов`язаних із складанням висновку експерта в розмірі 2 025,00, і ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилалася на
- пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме - неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, у постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 520/11029/14-ц, від 17 червня 2020 року у справі № 439/1213/18, від 22 липня 2020 року у справі № 520/11029/14-ц, від 05 серпня 2020 року у справі № 439/1218/18, від 25 серпня 2020 року у справі № 372/3192/18, від 21 квітня 2021 року у справі № 910/701/17, від 27 травня 2021 року у справі № 910/702/17 щодо відшкодування моральної шкоди та застосування принципів розумності, справедливості та співмірності, що потребує належного обґрунтування застосування таких принципів, а також щодо кваліфікації експерта, яким складено висновок;
- пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, а саме - суд першої інстанції безпідставно визнав недопустимим доказом, а апеляційний суд не дослідив висновок експерта про розмір моральної шкоди, суди також не дослідили докази на підтвердження порушення відповідачем Правил дорожнього руху, а саме незабезпечення належного рівня безпеки на залізничному транспорті, що також є причиною смерті ОСОБА_2 . 
Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, та витребувано матеріали справи.
У жовтні 2022 року від АТ «Укрзалізниця» надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість доводів скарги. Зауважив, що розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 75 000,00 грн, стягнутий з відповідача за рішенням суду першої інстанції, залишеним без змін судом апеляційної інстанції є завищеним. Твердження заявника про лише часткову вину загиблого ОСОБА_2 , та наявність виключно вини АТ «Укрзалізниця» в загибелі її батька є безпідставними, оскільки спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, а саме постановою слідчого Чугуївського ВП ГУ НП в Харківській області від 10 березня 2016 року про закриття кримінального провадження, згідно з якою смерть ОСОБА_2 настала внаслідок порушення ним пунктів 2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті
У відповіді на відзив на касаційну скаргу, що надійшла до Верховного Суду у жовтні 2022 року в системі «Електронний суд»,  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Тарасенко В. Ю., зауважила, що заявлений нею у позовній заяві розмір відшкодування моральної шкоди не тільки не є завищеним, а є дуже заниженим, ураховуючи наведені нею в касаційній скарзі правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, глибину її страждань та фінансовий стан відповідача. Розмір завданої їй моральної шкоди обґрунтований належним та допустимим доказом, яким є висновок експерта № 2021/02/01 комплексної судової експертизи моральної шкоди потерпілого від 01 лютого 2021 року, якому суди безпідставно не надали йому належної оцінки при вирішенні справи. 
Фактичні обставини справи встановлені судами 
Суди встановили, що ОСОБА_1 є рідною донькою ОСОБА_2 .
Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Есхарівської селищної Ради Чугуївського району Харківської області 17 лютого 2016 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Позивач проживала та була зареєстрована з померлим на дату його смерті за адресою: АДРЕСА_1 . 
Згідно з висновком експерта від 22 березня 2016 року № 47-Чт/16, причиною смерті ОСОБА_2 стала несумісна із життям сукупна травма тіла внаслідок контакту із транспортним засобом (залізнична травма), що за критерієм небезпеки для життя відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупу ОСОБА_2 етиловий спирт не виявлено.
Як вбачається з постанови слідчого Чугуївського ВП ГУ НП в Харківській області від 10 березня 2016 року про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення, досудовим розслідуванням установлено, що 15 лютого 2016 року о 06 год. 20 хв. при перетині залізничної колії на станції Чугуїв, яка розташована за адресою: пл. Привокзальна, 1, м. Чугуїв, Харківська область, відбувся наїзд електропоїздом № 6814 сполученням «Гракове-Лосєве», що належить АТ «Українська залізниця» і є джерелом підвищеної небезпеки, на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на сигнали та застосоване екстрене гальмування не реагував. Смерть ОСОБА_2 настала внаслідок порушення ним пунктів 2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті. 
Згідноз висновком експерта № 2021/02/01 комплексної судової експертизи моральної шкоди потерпілого від 01 лютого 2021 року, події, що досліджуються за справою (загибель батька ОСОБА_2 внаслідок наїзду на нього електропоїздом, що сталося 15 лютого 2016 року) є психотравмуючими для ОСОБА_1 . Рекомендована компенсація для застосування судом, у випадку задоволення позову, як розумна та справедлива з урахуванням індивідуальних психічних особливостей піддослідної особи в сукупності її соціального оточення, моральних цінностей та судової практики, становить 687 811,00 грн у цінах станом на 01 січня 2021 року.
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування 
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Тарасенко В. Ю., висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За змістом пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (обов`язків).
Відповідно до вимог частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Водночас відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До таких належать непереборна сила та умисел потерпілого. 
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Шкода, спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права, власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише внаслідок спричинення шкоди за наслідками непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.
Установивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано виходили з наявності правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої смертю батька, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, оскільки не встановили обставин непереборної сили або умислу потерпілого ОСОБА_2 .
Відповідно до частини другої статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суди виходили з того, що позивач зазнала моральних страждань, спричинених втратою батька, з яким разом проживала та мала теплі родинні стосунки, а також урахували, що смерть ОСОБА_2 стала наслідком його грубої необережності, а саме порушення пунктів 2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, а також пункту 3 Правил поведінки громадян на залізничному транспорті, тоді як дії машиніста потяга відповідали вимогам зазначених вище Правил. 
Зважаючи на наведене, виходячи з принципу розумності і справедливості, суди правомірно зменшили розмір відшкодування позивачу моральної шкоди з 687 811,00 грн до 75 000,00 грн.
Такі висновки судів попередніх інстанцій узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 17 травня 2022 року у справі № 210/5475/20-ц (провадження № 61-3016св22), від 09 вересня 2022 року у справі № 274/3974/21 (провадження 
№ 61-6722св22).
Посилання заявника на те, що суди не надали належної оцінки доказам, що підтверджують порушення відповідачем Правил дорожнього руху, а саме незабезпечення належного рівня безпеки на залізничному транспорті, у тому числі шляхом встановлення огорож, парканів тощо, що також стало однією з причин загибелі її батька ОСОБА_2 , не ґрунтуються на наявних у матеріалах справи доказах. Як убачається з постанови слідчого Чугуївського ВП ГУ НП в Харківській області від 10 березня 2016 року про закриття кримінального провадження вини у діях працівника АТ «Укрзалізниця» - машиніста електропоїзда № ЕР2Р-7043 потягу №  НОМЕР_2 ОСОБА_4 у загибелі ОСОБА_2 не встановлено; з метою запобігання наїзду на ОСОБА_2 , машиніст ОСОБА_5 вчинив усі можливі від нього дії (подавав гучні звукові сигнали після чого застосував екстрене гальмування), але наїзду запобігти не зміг; смерть  ОСОБА_2 настала внаслідок порушення ним пунктів 2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті. 
Посилання у касаційній скарзі на неврахування судами попередніх інстанцій попередніх інстанцій правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності; у постанові Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 372/3192/18 про те, що визначення розміру моральної шкоди суд повинен обґрунтувати своє рішення, а не лише послатися на критерії розумності та справедливості, є необґрунтованими, оскільки висновки судів у справі, що переглядається узгоджуються з викладеними у наведених заявником постановах Верховного Суду загальних підходів при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, з наведенням відповідних мотивів застосування принципів розумності і справедливості.
Висновки судів попередніх інстанцій також не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 520/11029/14-ц, від 17 червня 2020 року у справі № 439/1213/18, від 22 липня 2020 року у справі № 520/11029/14-ц, від 05 серпня 2020 року у справі № 439/1218/18.
Так, у постанові Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 520/11029/14-ц предметом спору були вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до В/Ч НОМЕР_1 про відшкодування їм моральної шкоди, завданої загибеллю сина та батька - ОСОБА_3, який був командиром літака, під час виконання службових обов'язків внаслідок авіакатастрофи. Скасовуючи постанову апеляційного суду в частині відмови ОСОБА_1у відшкодуванні моральної шкоди та залишаючи у цій частині в силі рішення суду першої інстанції про стягнення з В/Ч НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 500 000,00 грн та на користь ОСОБА_2 300 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, Верховний Суд, виходив з того, що апеляційний суд помилково зосередився на встановленні вини ОСОБА_3 у катастрофі літака, водночас поза увагою суду апеляційної інстанції залишився той факт, що смерть ОСОБА_3 настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - літака, власником якого є В/Ч  НОМЕР_3 , а тому відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачам моральну шкоду, завдану смертю ОСОБА_3, незалежно від своєї вини. При цьому, суд касаційної інстанції зауважив, що визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції урахував глибину фізичних та душевних страждань ОСОБА_1 внаслідок загибелі сина позивача та виходив із засад розумності і справедливості. 
Аналогічні правові висновки Верховний Суд виклав у постанові від 22 липня 2019 року у цій же справі (№ 520/11029/14-ц) за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_2на постанову апеляційного суду.
У постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 439/1213/18 предметом спору були вимоги ОСОБА_1, яка діяла в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2, до АТ «Укрзалізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю чоловіка та батька - ОСОБА_3, який був працівником залізниці та загинув під час виконання трудових обов`язків внаслідок нещасного випадку на виробництві, що засвідчено актом форми Н-1 та Н-5. Урахувавши вимоги статті 1193 ЦК України, а також те, що нещасний випадок стався у робочий час під час виконання потерпілим трудових обов`язків внаслідок порушення нормативних актів з охорони і безпеки праці, Верховний Суд вважав наявними правові підстави для зміни судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, шляхом зменшення розміру відшкодування моральної шкоди з 500 000,00 грн до 250 000,00 грн кожному із позивачів, зазначивши, що такий розмір відшкодування відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості.
У постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 439/1218/18 предметом спору були вимоги ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 і неповнолітнього ОСОБА_3 , до АТ «Укрзалізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю чоловіка та батька - ОСОБА_5, який був працівником залізниці та загинув під час виконання трудових обов`язків внаслідок групового нещасного випадку на виробництві, що засвідчено актом форми Н-1 та Н-5. Урахувавши вимоги статті 1193 ЦК України, а також те, що нещасний випадок з ОСОБА_5 стався, в тому числі, внаслідок порушення нормативних актів з охорони і безпеки праці, Верховний Суд вважав наявними правові підстави для зміни судових рішень судів попередніх інстанцій шляхом зменшення розміру відшкодування моральної шкоди з 500 000,00 грн до 250 000,00 грн кожному із позивачів, зазначивши, що такий розмір відшкодування відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості.
Водночас фактичні обставини, що слугували підставою для відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, встановлені у наведених вище постановах Верховного Суду є відмінними від справи, що переглядається, а тому не спростовують правильність висновків судів про відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки в розмірі 75 000,00 грн, який визначено з урахуванням конкретних обставин, встановлених у цій справі, а саме, що смерть ОСОБА_2 стала наслідком його грубої необережності, а саме порушення ним пунктів 2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті.
Доводи заявника про неврахування судами правових висновків Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 910/701/17, від 27 травня 2021 року у справі № 910/702/17 щодо оцінки як доказу у справі висновку експерта, який наданий іншим фахівцем з відповідної галузі (не судовим експертом), а також неповноту дослідження апеляційним судом фактичних обставин справи, а саме ненадання апеляційним судоми неналежної оцінки висновку експерта № 2021/02/01 комплексної судової експертизи моральної шкоди потерпілого від 01 лютого 2021 року, складеного фахівцем у галузі психології, юриспруденції та математики ОСОБА_3 , є необґрунтованими та зводяться до переоцінки доказів з огляду на таке. 
Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Усуваючи процесуальні недоліки в оцінці наявного у справі висновку експерта № 2021/02/01 комплексної судової експертизи моральної шкоди потерпілого від 01 лютого 2021 року, який суд першої інстанції вважав недопустимим доказом, апеляційний суд правильно вказав на помилковість такого висновку, зважаючи на наявність попередження про відповідальність експерта та долучених до нього документів, які підтверджують його кваліфікацію як спеціаліста у галузі психології, та надав цьому доказу належну оцінку в сукупності з іншими наявними у справі доказами. 
Доводи заявника про неналежну оцінку судами доказів фактично зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлених обставин справи, що перебуває поза межами повноважень судукасаційної інстанції, визначених статтею 400 ЦПК України.  
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Узагальнюючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скаргиОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Тарасенко В. Ю. 
Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 401, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Тарасенко Віра Юріївна, залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 05 вересня 2022 рокузалишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                     Г. І. Усик
А. С. Олійник
В. В. Яремко