П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
29 березня 2023 року                                                                                   місто  Київ
                                                                                   справа № 761/2006/20
                                                                                 провадження №22-ц/824/4785/2023
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів -  Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.
 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива"
 на ухвалу Шевченківського районного  суду м.Києва від 15 листопада 2022 року, постановлену в складі судді Макаренко І.О.,
 у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Лісовенко Володимир Антонович, боржник: Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У січні 2022 року  ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на постанову державного виконавця про закінчення без виконання виконавчого провадження НОМЕР_1 за виконавчим листом від 1 грудня 2021 року у справі №761/2006/20.
Свою скаргу обґрунтовував тим, що постановою Київського апеляційного суду від 6 жовтня 2021 року в цивільній справі №761/2006/20 стягнуто з ПАТ "КБ "Фінансова Ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9100,00 грн. Виконавчий лист від 1 грудня 2021 року було пред`явлено до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Постановою державного виконавця Лісовенка В.А. від 7 грудня 2021 року за вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження НОМЕР_1.
Постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лісовенка В.А. від 24 січня 2022 року виконавче провадження № НОМЕР_2 закінчено без виконання на підставі п.4 ч.1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з відкликанням банківської ліцензії та запровадженням ліквідаційної процедури ПАТ "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива".
Вважає, що постановою державного виконавця про закінчення без виконання виконавчого провадження НОМЕР_1 порушені його права, а тому просив визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лісовенка В.А. від 24 січня 2022 року про закінчення без виконання виконавчого провадження НОМЕР_1 за виконавчим листом у справі №761/2006/20, виданим 1 грудня 2021 року Шевченківським районним судом міста Києва; зобов`язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відновити виконавче провадження НОМЕР_1 та вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі та інші дії, спрямовані на своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення у справі №761/2006/20; зобов`язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в десятиденний строк повідомити суд та стягувача про виконання ухвали, постановленої у справі за цією скаргою; розподілити судові витрати у справі.
В судовому засіданні 15 вересня 2022 року протокольною ухвалою суду залучено до участі у справі Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 15 листопада 2022 року  задоволена скарга ОСОБА_1 , заінтересовані особи: державний виконавець Печерського РВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Лісовенко В.А., ПАТ "КБ "Фінансова Ініціатива", Печерський РВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії.
Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Печерського РВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Лісовенка В.А. від 24 січня 2022 року про закінчення без виконання виконавчого провадження НОМЕР_1 за виконавчим листом у справі №761/2006/20, виданим 1 грудня 2021 року Шевченківським районним судом міста Києва.
Зобов`язано Печерський РВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) відновити виконавче провадження НОМЕР_1 та вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі та інші дії, спрямовані на своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення у справі №761/2006/20.
Зобов`язано Печерський РВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ)  в десятиденний строк повідомити суд та стягувача про виконання цієї ухвали.
Стягнуто з Печерський РВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) на користь ОСОБА_1   судові витрати на правову допомогу у розмірі 3200 грн.
Не погоджуючись з такою ухвалою, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, який здійснює виведення з ринку ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива", в особі адвоката Павликівського В.І.,  подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2022 року  у справі 761/2006/20 повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 в повному обсязі, посилаючись на те, що така постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та при неповному з`ясуванні обставин справи.
В апеляційній скарзі зазначає, зокрема, про те, що при постановленні оскаржуваної ухвали, судом не враховано того, що дотримання принципу верховенства права та обов`язковості виконання судового рішення полягають у виконанні судового рішення у визначеному законом порядку, який не зводиться виключно до примусового виконання судового рішення, тобто у певних випадках визначених законом застосовується інший механізм задоволення майнових вимог стягувача, ніж той який встановлений нормами Закону України "Про виконавче провадження".
На момент прийняття постанови Київського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року у справі № 761/2006/20, на підставі якої видано виконавчий лист, ПАТ "КБ "Фінансова Ініціатива" перебував у процедурі ліквідації на підставі рішення № 352-рш Правління Національного банку України "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" та рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 травня 2019 року №1268 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "КБ "Фінансова Ініціатива" та делегування повноважень ліквідатора банку".
Відкликання банківської ліцензії та запровадження процедури ліквідації банку зумовлюють настання відповідних правових наслідків, зокрема виникнення спеціальної процедури пред`явлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
Згідно положень пункту 5-4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" кредитор - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов`язань.
За приписами ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Майнові вимоги стягувача до ПАТ "КБ "Фінансова Ініціатива" виникли на підставі постанови Київського апеляційного суду від 6 жовтня 2021 року у справі № 761/2006/20 та полягають у відшкодуванні витрат на професійну правову допомогу.
Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що під час здійснення процедури виведення банку з ринку вимоги кредиторів задовольняються виключно в черговості та порядку, передбаченими статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Положення Закону України «Про виконавче провадження» та норми спеціального Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не містять виключень та не передбачають можливості примусового стягнення коштів з неплатоспроможного банку за виконавчими документами про стягнення судових витрат. Тобто будь-яка грошова вимога до неплатоспроможного банку, яка документально підтверджена, в не залежності від підстав її виникнення підлягає задоволенню виключно в межах ліквідаційної процедури, в тому числі, вимоги по сплаті судових витрат. Звернув увагу суду на те, що стягувач не звертався з даними вимогами до ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» в порядку визначеному Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Відповідно до п.4 ч. 1, ч.4 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження, виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої цієї статті, разом з виконавчим документом надсилається до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Наведене свідчить про відсутність правових підстав для вчинення будь-яких дій стосовно примусового стягнення коштів з ПАТ "КБ "Фінансова Ініціатива", так як запровадження процедури ліквідації банку з 21 травня 2019 року зумовлює необхідність задоволення грошових вимог стягувача про відшкодування понесених ним судових витрат виключно в межах ліквідаційної процедури банку.
Тобто наведені норми Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язують державного виконавця закінчити виконавче провадження в разі прийняття рішення Національним банком України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.
Дії державного виконавця Печерського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Лісовенко В.А. щодо винесення постанови від 24 січня 2022 року про закінчення виконавчого провадження № ВП НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 761/2006/20, виданого 1 грудня 2021 року Шевченківським районним судом м. Києва, є повністю законними та обґрунтованими.
Звернув увагу на те, що на дату постановлення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції виконавче провадження ВП № НОМЕР_2 було відновлене згідно постанови державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Петрухно С.О. від 7 жовтня 2022 року.
Зважаючи на фактичні обставини цієї справи, та, враховуючи висновки Верховного Суду викладені у постанові від 28 вересня 2021 року у справі №127/376/18, висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 3 жовтня 2018 року у справі №487/3335/13-ц   та   у постанові від 25 січня 2022 року у справі №761/16124/15-ц, стягнення з ПАТ " КБ " Фінансова Ініціатива "коштів на користь  ОСОБА_1 як відшкодування витрат на професійну правничу допомогу поза межами ліквідаційної процедури банку, передбаченої Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", є неможливим в силу спеціального закону.  
Вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі помилково посилався на висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 15 квітня 2020 року у справі №761/24136/15-ц, постанові від 06 листопада 2019 року у справі №761/14537/15-ц та постанові від 16 квітня 2018 року у справі №910/11908/16, оскільки такі не є подібними (аналогічними)  до правовідносин, які виникли у цій справі.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2   заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Вирішити питання розподілу судових витрат понесених у зв`язку з апеляційним переглядом справи. 
В судове засідання  не з`явилися представник   Печерського РВ ДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) та державний виконавець Печерського РВ ДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) Лісовенко В.А., які були повідомлені про день, час та місце розгляду справи шляхом направлення судового повідомлення на електронну пошту (а.с.204,209), причини своєї неявки заінтересовані особи не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність.
В судовому засіданні представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - адвокат Павликівський В.І. доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі, просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог скарги ОСОБА_1 в повному обсязі.  
ОСОБА_2 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Стягунти з апелянта на його користь витрати на правову допомогу пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.  
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І.,  вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання,  перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню, виходячи з наступного.
Судом установлено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 22 червня 2021 року, зміненим постановою Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року у справі №761/2006/20, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9100 грн. Відповідний виконавчий лист видано Шевченківським районним судом міста Києва 1 грудня 2021 року та пред`явлено стягувачем до виконання до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лісовенка В.А. від 7 грудня 2021 року за вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження НОМЕР_1.
Постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Лісовенка В.А. від 24 січня 2022 року виконавче провадження НОМЕР_1 закінчено без виконання на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".
Постанова державного виконавця мотивована тим, що на адресу відділу надійшла заява боржника про закінчення виконавчого провадження без виконання на підставі п.4 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" з посиланням на рішення Правління Національного банку України від 21 травня 2019 року №352-рш "Про відкликання банківської ліцензії і ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 травня 2019 року №1268 "Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" та делегування повноважень ліквідатора банку".
Задовольняючи скаргу ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що наявність норми п.4 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", якою передбачено закінчення виконавчого провадження у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника, не може суперечити принципу верховенства права, меті й завданням цивільного судочинства, які спрямовані на захист порушеного права та виконання остаточного судового рішення. Крім того, застосував висновки Верховного Суду викладені у постановах від 6 листопада 2019 року у справі №761/14537/15-ц, від 16 квітня 2018 року у справі №910/11908/16, а також в ухвалі від 31 серпня 2022 року у справі №761/14537/15-ц, де визначено, що перебування банку-боржника в процедурі ліквідації не перешкоджає вчиненню виконавчих дій, спрямованих на виконання судового рішення, оскільки будь-які норми закону не можуть суперечити принципу верховенства права, меті й завданню цивільного судочинства, які спрямовані на захист порушеного права та виконання остаточного судового рішення.
Суд першої інстанції при вирішенні справи, також враховував правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 28 травня 2019 року у справі №905/2458/16 про те, що принцип обов`язковості судового рішення та обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин справи, враховувати, чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі і судом) виконанню остаточного судового рішення, чи навпаки, перешкоджає такому виконанню; дії (бездіяльність) та рішення виконавця підлягають оцінці судом з точки зору їх спрямованості на забезпечення виконання остаточного судового рішення; оцінка обставин справи, доводів учасників справи та висновки, зроблені на підставі такої оцінки, не можуть бути на користь обставин, які спрямовані на перешкоджання виконанню остаточного судового рішення.
Колегія суддів погоджується з такими висновками  суду першої інстанції, оскільки такі відповідають встановленим обставинам.
Відповідно до ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, , встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з п.9 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами є, зокрема, обов`язковість судового рішення.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Конституційний Суд України зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує самій сутності права на справедливий суд (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року  № 5-рп/2013).
У Рішенні № 2-рп(ІІ)/2019 від 15 травня 2019 року Конституційний Суд України окремо наголосив, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні частиною другою статті 129-1 Конституції України; порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою свого позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності дотримання державою принципу обов`язковості судових рішень. Так, зокрема, у рішеннях «Шмалько проти України», № 60750/00 від 20 липня 2004 року § 43; «Савицький проти України», № 38773/05 від 26 липня 2012 року § 147; «Глоба проти України», № 15729/07 від 05 липня 2012 року §§ 26-27; «Бурдов проти Росії», № 59498/00 від 07 травня 2002 року § 32 ЄСПЛ зазначив, що гарантоване статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній з сторін.
Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення, отже виконання рішення слід розглядати як невід`ємну складову судочинства, як цього вимагають приписи статті 6 Конвенції щодо права на справедливий суд («Ромашов проти України», № 67534/01 від 27 липня 2004 року § 42; «Дубенко проти України» № 74221/01 від 11 січня 2005 року §44; «Шаренок проти України», № 35087/02 від  22 лютого 2005 року § 25; «Горнсбі проти Греції», № 18357/91 від 19 березня 1997 року § 40; «Іммобільяре Саффі проти Італії», № 22774/93 від  28 липня 1999 року § 66).
Відсутність у заявника можливості домогтися виконання винесеного на його користь судового рішення становить втручання у право на мирне володіння майном в розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції (рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», № 40450/04 від 15 жовтня 2009 року § 52).
Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці («Фуклєв проти України», № 71186/01 від 07 червня 2005 року, § 84).
Саме на державу покладається обов`язок вжиття усіх необхідних заходів для того, щоб виконати остаточне рішення суду, та діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимог статті 6 Конвенції («Comingersoll S.A. проти Португалії», № 35382/97, 06 квітня  2000 року, § 23; «Глоба проти України», № 15729/07, 05 липня 2012 року, § 27).
У вказаних рішеннях ЄСПЛ також окремо наголосив на тому, що сама правова природа виконавчого провадження вимагає оперативності.
Згідно зі ст. 18 ЦПК України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об`єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України; невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦПК України).
У частинах 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вказано, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно урахував правові висновки Верховного Суду викладені у  постановах від 6 листопада 2019 року у справі №761/14537/15-ц та від 16 квітня 2018 року у справі №910/11908/16, а також в ухвалі від 31 серпня 2022 року у справі №761/14537/15-ц , якими встановлено, що перебування банку-боржника в процедурі ліквідації не перешкоджає вчиненню виконавчих дій, спрямованих на виконання судового рішення, оскільки будь-які норми закону не можуть суперечити принципу верховенства права, меті й завданню цивільного судочинства, які спрямовані на захист порушеного права та виконання остаточного судового рішення.
Також, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що вирішуючи справу за подібною скаргою стягувача на постанову державного виконавця про закінчення без виконання виконавчого провадження на підставі п.4 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження", Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2020 року у справі №761/24136/15-ц дійшов висновку, що наявність норми пункту 4 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", якою передбачено закінчення виконавчого провадження у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника, не може суперечити принципу верховенства права, меті й завданням цивільного судочинства, які спрямовані на захист порушеного права та виконання остаточного судового рішення.
При вирішенні цієї справи суд першої інстанції також  правильно врахував правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 28 травня 2019 року у справі №905/2458/16 про те, що принцип обов`язковості судового рішення та обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин справи, враховувати, чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі і судом) виконанню остаточного судового рішення, чи навпаки, перешкоджає такому виконанню; дії (бездіяльність) та рішення виконавця підлягають оцінці судом з точки зору їх спрямованості на забезпечення виконання остаточного судового рішення; оцінка обставин справи, доводів учасників справи та висновки, зроблені на підставі такої оцінки, не можуть бути на користь обставин, які спрямовані на перешкоджання виконанню остаточного судового рішення.
Доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для вчинення будь-яких дій стосовно примусового стягнення коштів з ПАТ "КБ "Фінансова Ініціатива ", так як запровадження процедури ліквідації банку з 21 травня 2019 року зумовлює необхідність задоволення грошових вимог стягувача про відшкодування понесених ним судових витрат виключно в межах ліквідаційної процедури банку, є безпідставними,  оскільки боржником за виконавчим листом від 1 грудня 2021 року у справі №761/2006/20 є неплатоспроможний банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, виконавчий лист видано на виконання рішення суду про стягнення судових витрат, які не є зобов`язанням в розумінні цивільного матеріального права, а є процесуальним обов`язком учасника справи, а отже на такі правовідносини не поширюються законодавчо встановлені обмеження щодо виконання неплатоспроможними банками своїх зобов`язань перед вкладниками та іншими кредиторами.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду про протиправність постанови державного виконавця про закінчення без виконання виконавчого провадження НОМЕР_1 за виконавчим листом від 1 грудня 2021 року у справі №761/2006/20.
Доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають та їх не спростовують.
Судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні докази, правильно встановлено обставини справи, постановлено законну та обґрунтовану ухвалу, відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_3 порушено питання щодо  відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі, понесених у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Приписами ч. 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження витрат на правничу допомогу заявником надано: копію договору № 5302/21 від 30 березня 2021 року про надання правової допомоги, укладеної між АО «Арсена Маринушкіна»  та ОСОБА_3 (а.с. 181 зворот - а.с.182);  копію додаткової угоди № 46 від 18 січня 2023 року до договору про надання правової допомоги № 5302/21 від 30 березня 2021 року, якою визначено зміст правової допомоги та вартість оплати за її надання (а.с. 182 зворот);  детальний опис (акт) наданої правової допомоги від 20 січня 2023 року   (а.с.183);  копію квитанції щодо оплати послуг за надання правової допомоги у розмірі  2 800 грн. (а.с. 183 зворот). Документи надійшли на електронну адресу суду та підписані  за допомогою ЕЦП.
За правилами ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;   4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Враховуючи критерії співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної роботи, необхідності подання відзиву на апеляційну скаргу та значимості таких дій у справі, колегія суддів вважає, що з Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 2 800 грн.
Керуючись ст. ст. 137, 141, 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, 
суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну  скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного  суду м.Києва від 15 листопада 2022 року  залишити без змін.
 Стягнути з Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)  на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2800 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 3 квітня 2023 року.

Суддя-доповідач:                                                                     О.І. Шкоріна 

Судді:                                                                                      Л.Д. Поливач

                                                                                                А.М. Стрижеус