ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року	Львів	Справа № 300/8007/21 пров. № А/857/16999/22	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідач –                                        Кушнерика М.П.,
суддів –                                                        Мікули О.І., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року (суддя Скільський І.І., м. Івано-Франківськ, в порядку письмового провадження) у справі № 300/8007/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1  про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, -

                                                           ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з військової частини НОМЕР_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.09.2021 по 09.11.2021 у розмірі 21532,20 грн., без урахування обов`язкових податків та зборів.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 19.08.2021 був звільнений з військової служби за станом здоров`я, а 01.09.2021 виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Проте при звільненні з військової служби, відповідач протиправно не провів з ним повний розрахунок, а саме: не виплатив компенсацію вартості за не отримане речове майно за період проходження служби з 06.08.1998 по 01.09.2021, а лише 09.11.2021 виплатив йому 116 509,94 грн., компенсації за не отримане речове майно. Тобто, як вказує позивач, період з 01.09.2021 по 09.11.2021 включно є періодом затримки розрахунку при звільненні з військової служби. 

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року позов задоволено частково.
Стягнуто із військової частини НОМЕР_1 на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.09.2021 до 09.11.2021 в розмірі 6 408 гривень 03 копійки.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на користь позивача судові витрати із сплати судового збору в розмірі 454,00 грн.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що за наявності спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) є безпідставним.
Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову повністю.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.          

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до роз`яснень, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмовлених позовних вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.08.2021 за № 177 позивача, начальника обслуги обслуговування авіаційного ПрНК інженерно-авіаційної служби 2 авіаційної ескадрильї виключено з 01.09.2021 зі списків особового складу цієї військової частини та всіх видів забезпечення у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на підставі наказу командувача повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » № 52 від 19.08.2021 (а.с.14).
Згідно виписки з банківського рахунку ОСОБА_1 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» від 09.11.2021, військовою частиною НОМЕР_1 виплачено позивачу 09.11.2021 –   116509,94 грн., грошове забезпечення – компенсацію за не отримане речове майно (а.с.20-21), що не заперечується сторонами.
Відповідно до поданого відповідачем розрахунку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за № 350/484/1/2058 від 01.11.2022, грошове забезпечення позивача за липень 2021 становило 18 117,80 грн., за серпень 2021 - 18 117,80 грн., (а.с.60).
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що через порушення відповідачем строків виплати належних при звільненні працівникові сум, підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, з врахуванням принципу співрозмірності розміру простроченої заборгованості, виходячи з наступного.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Таким чином особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.
Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
За статтею 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Оскільки відповідачем не було проведено з позивачем під час звільнення з військової служби остаточний розрахунок, зокрема, своєчасно не виплачено компенсації за речове майно, тому позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.
Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 (далі - Порядок № 100), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (пункт 8 зазначеного Порядку).
Зі змісту ст. 117 КЗпП України є підстави для висновку про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.
Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів ч. 1 ст. 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.
Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно зі статтею 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). 
Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання.
Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19) та у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17.
Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (постанова Верховного Суду України від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16; постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16).
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст. 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц): розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Така правова позиція висловлена Верховним Судому у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у справі за № 480/3105/19, провадження № К/9901/5696/20 та застосовна в даній адміністративній справі.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не правильно провів математичний розрахунок суми стягнення середнього грошового забезпечення (середнього заробітку) за час затримки розрахунку при звільненні.
У цій справі періодом затримки розрахунку при звільненні є період, починаючи з першого дня після звільнення, тобто з 02.09.2021 до дати фактичного розрахунку, тобто 09.11.2021. Сумарно, такий період становить 69 календарних днів, а не 68 як зазначив суд першої інстанції.          
Колегія суддів зазначає, що сума, яка підлягає відшкодуванню становить: 584.45грн х 69 днів = 40326,72грн. х 0,3461 (40326,72грн. / 116509.94грн.) = 13958,10 грн., де 584,44 грн (середнє грошове забезпечення позивача за один робочий день); днів затримки розрахунку – 69; 0,3461 істотність частки суми компенсації за неотримане речове майно в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку 
Отже, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, колегія суддів вважає, що середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільнені має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі 13958,10 грн.
Разом з тим, суд першої інстанції при вирішенні цього спору на ці обставини не звернув увагу та не врахував при прийнятті рішення.
Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції в частині задоволення позову про зобов`язання нарахувати і виплатити на користь позивача розміру середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду в цій частині підлягає зміні; в решті суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, правильно і повно встановив обставини справи, тому відповідно до ст.316 КАС України рішення суду в цій частині необхідно залишити без змін.

          Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково, 

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року у справі № 300/8007/21 – змінити в частині методики розрахунку та стягнення суми грошового забезпечення з підстав викладених в мотивувальній частині постанови. 

Абзац другий резолютивної частини викласти в наступній редакції: Стягнути із Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ – НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.09.2021 до 09.11.2021 в розмірі 13958 (тринадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім) гривень 10 копійок.
В решті рішення суду - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя	 	М. П. Кушнерик 	
судді	 	О. І. Мікула 	
 	 	В. В. Ніколін