ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/12877/21	Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л. 	
Провадження № 22-ц/817/95/23 	Доповідач - Бершадська Г.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2023 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Бершадська Г.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 
з участю секретаря - Жук В.М. 
апелянта та представників сторін 

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 серпня 2022 року, ухвалене суддею Дзюбичем В.Л., дату складення повного тексту не зазначено, у справі №607/12877/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:
       В липні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся – ОСОБА_3 , яка склала на користь позивачки заповіт, згідно якого до складу спадкового майна належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Великобірківської селищної ради, та майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства.
Зазначає, що про існування складеного заповіту вона дізналась весною 2020 року від своєї матері – ОСОБА_4 (дочка померлої).
Вказує, що причиною того, що вона вчасно не звернулась з заявою про прийняття спадщини була її необізнаність про наявність заповіту та спадкових справ, так як бабуся нікому не повідомила про складення заповіту.
        ОСОБА_2 зазначає, що перебуваючи в Португалії у телефонному режимі звернулася до Посольства України, де їй повідомили, що в період з 13 березня 2020 року по 31 травня 2020 року у Посольстві України в Португальській Республіці запроваджено дистанційний режим роботи у зв`язку із впровадженням урядом Португалії карантинних обмежень спрямованих на запобігання поширенню коронавірусної хвороби.
       10.08.2020 року позивачка подала заяву про прийняття спадщини після смерті своєї бабусі ОСОБА_3 .
       Зазначає, що ще одним спадкоємцем після смерті спадкодавця є відповідач – ОСОБА_1 , який прийняв спадщину. 
       Позивачка звернулася із заявою до Тернопільської державної нотаріальної контори, однак листом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з причин пропуску нею 6-тимісячного строку для прийняття спадщини.
       Крім цього, вважає, що посадовими особами Тернопільської державної нотаріальної контори не виконано норм матеріального права, оскільки не з`ясовано відомостей щодо кола спадкоємців, не зроблено виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі, тощо. 
       Просила суд визначити додатковий тримісячний строк із дати набрання рішенням суду законної сили, для подання до Тернопільської районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом.
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 серпня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено.
       Визначено ОСОБА_2 додатковий тримісячний строк із дати набрання рішенням суду законної сили для подання до Тернопільської районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом від 09.02.2011 року, зареєстрованого в реєстрі за №18 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .
       Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 908 гривень сплаченого позивачем судового збору. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано те, що ОСОБА_2 вже зверталась в суд з аналогічним позовом, який 06.08.2021 року ухвалою Тернопільського міськрайонного суду позов залишено без розгляду. Звертаючись до суду з вказаним позовом ОСОБА_2 вказувала інші причини несвоєчасного звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а саме: відсутність змоги приїхати в Україну для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом. Не вказувала, що не знала про наявність заповіту до весни 2020 року.
Позивачкою не надано жодного доказу про звернення нею в будь-які компетентні органи щодо прийняття спадщини і що їй було відмовлено в прийнятті такої. Посилання на запровадження карантину внаслідок вірусу COVID-19 є надуманими, оскільки карантинні обмеження впродовж тривалого часу не були скасовані, однак це не стало перешкодою для звернення 10.08.2020 року до Посольства України в Португальській Республіці та у вересні 2020 року до Тернопільської районної державної нотаріальної контори.
Крім того, зазначає, що ОСОБА_2 в березні 2020 року отримувала грошову компенсацію від ТОВ “Мрія Фармінг Тернопіль” за оренду земельної ділянки, яка належала померлій.
Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки листу Посольства України в Португальській Республіці від 28.04.2021 року, оскільки з нього не вбачається, що позивачка у період з 13 березня по 31 травня 2020 року зверталась із заявою про прийняття спадщини, а лише підтверджується факт дистанційної роботи Посольства. Позивачка не була позбавлена можливості звернутись з такою заявою через засоби поштового зв`язку.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що при зверненні до нотаріуса Палівода В.Г. не повідомив про наявність інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 .
Вказує, що причиною того, що вона вчасно не звернулась з заявою про прийняття спадщини була її необізнаність про наявність заповіту. Дані обставини підтверджено показами свідка ОСОБА_4 .
Будучи у Португалії вона у телефонному режимі звернулась до Посольства України, де їй повідомили, що в період з 13.03.2020 року по 31.05.2020 року запроваджено дистанційний режим. 
Враховуючи те, що подача заяви про прийняття спадщини, у відповідності до ст.43 Закону України “Про нотаріат”, можлива лише у разі особистої присутності заявника, тому ОСОБА_2 мала змогу подати таку заяву лише 10.08.20 року.
       Звертає увагу на те, що з 12.03.2020 року по 31.08.2020 року в Україні було запроваджено карантин з метою запобігання поширенню на території України вірусу COVID-19, який згодом продовжувався постановами Кабінету Міністрів України.
Запроваджені обмежувальні заходи як на території України так і відповідно на території Республіки Португалія однаковою мірою обмежили дії спадкоємця на вчасне подання заяви про прийняття спадщини.
Аналогічні правові висновки викладено у постанові ВС від 20.09.2021 р. у справі №206/3473/20.
Вважає рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник — адвокат Карпа М.М. апеляційну скаргу в її межах підтримали, посилаючись, на доводи викладені в ній.
Представник ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Згідно заповіту, складеного 13.12.1995 року та зареєстрованого в реєстрі №30, ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_5 належні їй на праві особистої власності жилий будинок з надвірними прибудовами, що знаходиться у АДРЕСА_1 . 
19.06.1998 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: належний їй сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ТР №002353 та майновий пай в кс/г «Великобірківське» Тернопільського р-н Тернопільської обл. заповіла в рівних долях ОСОБА_6 та ОСОБА_2 . 
09.02.2011 року ОСОБА_3 склала заповіт, який зареєстровано в реєстрі за №18, відповідно до якого ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: належну їй на праві власності земельну ділянку площею 3,81 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області; належний їй майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства посвідченого свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ТР-XV №000863 заповіла ОСОБА_2 .
ОСОБА_3 була власником земельної ділянки площею 3,81 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6125255400:01:001:0312, яка розташована на території Великогаївської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, що стверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ТР №042481.
Відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ТР-XV №000863, виданого Великобірківською селищною радою ОСОБА_3 , яка має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства с/г ТВЗНП «Великобірківське» у смт. Великі Бірки Тернопільського р-н Тернопільської обл., відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників загальна вартість майна пайового фонду підприємства на 08 лютого 2003 року становить 1144 107 грн., частка ОСОБА_3 визначена в розмірі 2 351 грн. або 0,21%.
17.02.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільської держаної нотаріальної контори із заявою №130 про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_3 , яка залишила на його ім`я заповіт, посвідчений Великобірківською селищною радою Тернопільського р-н Тернопільської обл. від 13 грудня 1995 року по реєстру №30. 
07 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільської держаної нотаріальної контори із заявою №443 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після своєї матері ОСОБА_3 .
10.08.2020 року ОСОБА_2 звернулася до Посольства України в Португалії із заявою про прийняття спадщини згідно заповіту, посвідченого Кумпаненко О. Й. секретарем Виконкому Великобірківської селищної ради Тернопільського р-н Тернопільської обл. 09.02.2011 року за реєстровим номером № 18 від імені її бабусі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 .
З листа Посольства України в Португальській Республіці від 28.04.2021 року вбачається , що з огляду на розповсюдження коронавірусної хвороби та запровадження Урядом Португалії карантинних заходів у період з 13 березня по 31 травня 2020 року у Посольстві України в Португальській Республіці був запроваджений дистанційний режим роботи. Консульський прийом громадян протягом згаданого періоду було тимчасово призупинено. 
Згідно листа Тернопільської районної державної нотаріальної контори №1553/02-14 від 29.09.2020 р. ОСОБА_2 вважається такою, що спадщину після померлої ОСОБА_3 , не прийняла. 
З листа ТОВ «Мрія Фармінг Тернопіль» вбачається, що орендну плату за користування земельною ділянкою, кадастровий номер 6125255400:001:001:0312 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за 2020 рік отримала ОСОБА_2 , надавши копію заповіту ОСОБА_3 , складеного на її ім`я. 
ТОВ «Мрія Фармінг Тернопіль» повідомило, що дане звернення було усним та орієнтовний час звернення - березень 2020 року. 
Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що шестимісячний строк для прийняття спадщини нею пропущено з поважних причин, а саме через перебування на значній відстані між місцем її проживання (Португальська Республіка) та місцем знаходження спадкового майна і відкриття спадщини, незнанням про наявність складеного у її користь заповіту, а також через запровадження карантину та карантинних обмежень.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду.
Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У відповідності до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
       Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.
       Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту та велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємця і місцем знаходження спадкового майна є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини.
У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.
Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/17.
Твердження апелянта про те, що позивач при зверненні з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини вказувала інші поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини не відповідають дійсності і спростовуються матеріалами справи, а саме копією позовної заяви.
Доводи апелянта про те, що позивач не довела що раніше зверталась до ОСОБА_7 і їй було відмовлено у прийнятті заяви не заслуговують уваги суду, оскільки відповідь ОСОБА_7 від 28.04.2021 року про призупинення консульського прийому з 13 березня по 31 травня 2020 року у Посольстві України в Португальській Республіці у зв`язку з карантинними заходами адресована саме ОСОБА_2 .
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи та законність і обґрунтованість судового рішення не спростовують.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Колегія суддів, виходячи з меж доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права та відсутні підстави для його скасування.
       Судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, слід покласти на сторони в межах сум, ними понесених.
       Керуючись ст.ст. 374, 375, 389, 390, 141 ЦПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 серпня 2022 року - залишити без змін.
Судові витрати покласти на сторони в межах сум, ними понесених.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 31 січня 2023 року.

       
Головуюча                                                                        Бершадська Г.В.        

Судді:                                                                        Гірський Б.О.

                                                                               Хома М.В.