КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
апеляційне провадження №22-ц/824/6168/2023
справа №370/151/23
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
29 березня 2023 року                                                                                             м.Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Поліщук Н.В. 
суддів Нежури В.А., Соколової В.В.
 
розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою адвоката Гаращенка Ігоря Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 19 січня 2023 року, постановлену під головуванням судді Тандир О.В.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВХЛІБ АГРО» про стягнення заборгованості за договорами оренди,-
 
ВСТАНОВИВ:
У січні 2023 року до суду звернувся ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гаращенко І.В., із позовом про стягнення заборгованості за договорами оренди.
Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 19 січня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто особі, що її подала, на підставі пункту 2 частини 4 статті 185 ЦПК України.
Не погодившись з постановленою ухвалою, адвокатом Гаращенком І.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.
Вказує, що у будь-якому випадку, якщо заявлені в одному позові вимоги є однорідними або співвідносяться як основна та похідна та на них не поширюється дія заборон, визначених у частинах 4, 5 статті 188 ЦПК України, суд не має підстав для повернення позовної заяви, незалежно від того, чи заявляє позивач клопотання про об`єднання позовних вимог.
Вказує, що позовна заява стосується заборгованості по орендній платі по 14-тьом однотипним Договорам оренди землі від 09 березня 2021 року, укладених між позивачем та відповідачем. Вказує, що всі земельні ділянки знаходяться на території Макарівського району Київської області, а всі умови договорів є однотипними, за виключенням кадастрового номеру та розміру земельних ділянок.
Уважає, що позивач звернувся до суду із позовною заявою з однорідними позовними вимогами, що виникають з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим же способом захисту прав і законних інтересів позивача.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах №908/420/20 від 02 грудня 2020 року, №922/1359/19 від 31 жовтня 2020 року, №914/2191/18 від 22 квітня 2019 року, №911/414/18 від 12 лютого 2019 року.
Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 19 січня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Повернувши позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції вказав, що підставами виникнення спірних правовідносин сторін є договори, кожен із яких, незважаючи на однаковий суб`єктний склад та правову природу, породжує різні взаємні права та обов`язки, які хоч і є подібними, але стосуються окремих предметів, врегульованих сторонами окремими договорами. Суд зробив висновок, що сумісний розгляд об`єднаних позивачем вимог не лише суперечить приписам статті 188 ЦПК України, але й значно утруднить та сприятиме затягуванню учасниками судового процесу вирішення спору по суті, оскільки подані в обґрунтування позовних вимог докази, в тому числі ті, на які посилається в позовній заяві позивач, є окремими по вказаним договорам.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.
Відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Пунктом 2 частини 4 статті 185 ЦПК України визначено, що заява повертається у випадках, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).
Відповідно до окремих положень статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
При цьому, під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який одночасно є способом захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.
Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.
Позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.
Об`єднані можуть бути позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів. Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 911/414/18, постанові Верховного Суду від 22.04.2019 у справі № 914/2191/18.
Об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин, як зазначив Верховний Суд у постанові від 31.10.2020 у справі № 922/1359/19.
Частиною 2 статті 188 ЦПК України визначено, що суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.
Частиною 4 та 5 статті 188 ЦПК України  визначено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог: (1) які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом; (2) щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.
Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.
Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства.
Аналіз вищенаведеного дозволяє зробити висновок, що у разі порушення правил об`єднання позовних вимог суд з метою виконання завдання цивільного судочинства може не повертати позовну заяву, а за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою самостійно роз`єднати позовні вимоги за правилами статті 188 ЦПК України та розглянути кожну з заявлених вимог окремо.
Отже, приписи частини 2 статті 188 ЦПК України суд, з урахуванням конкретних обставин, має право застосувати як у разі дотримання правил об`єднання позовних вимог, так і у випадку їх порушення.
Із позовної заяви установлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договорами оренди.
В обґрунтування позову вказує, що між ним та ТОВ "КИЇВХЛІБ АГРО" укладено ряд однотипних Договорів оренди землі, відповідно до умов яких орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку, що належить орендарю на праві приватної власності.
Як зазначає позивач, цивільні права та обов`язки між сторонами у цій справі виникли на підставі зазначених договорів оренди.
Неналежне виконання відповідачем обов`язків за цими договорами, про яке стверджує позивач, є спільною підставою для звернення із позовом у цій справі; заявлені позивачем вимоги пов`язані між собою та поданими доказами в частині необхідності встановлення обставин розрахунків за вказаними договорами та наявності боргу за ними, визначення дійсної суми боргу.
Обмежень, визначених частиною 4 та 5 статті 188 ЦПК України, за яких визначено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог у цій справі не установлено.
Суд першої інстанції не врахував правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2020 року у справі № 922/1359/19, за якою на стадії відкриття провадження у справі суд позбавлений процесуального права надавати оцінку доказам, поданим позивачем в обґрунтування позовних вимог. При цьому на стадії відкриття провадження у справі суд має надати оцінку доказам, доданим позивачем до матеріалів позовної заяви, виключно з мотивів наявності/відсутності підстав для відкриття провадження у справі, тобто належності оформлення позовної заяви відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України, а не перевіряти докази, надані позивачем в обґрунтування позовних вимог по суті спору.
З огляду на наведене, суд першої дійшов передчасного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви на підставі пункту 2 частини 4 статті 185 ЦПК України.
Водночас, у разі встановлення після відкриття провадження за позовною заявою, що спільний розгляд заявлених у ній вимог перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору, суд не позбавлений можливості відповідно до частини шостої статті 188 ЦПК України до початку розгляду справи по суті, зокрема, і з власної ініціативи роз`єднати позовні вимоги, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства.
Пунктом 6 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Статтею 379 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи встановлені обставини справи, надані до апеляційного суду матеріали, колегія суддів вважає, що передчасна ухвала суду першої інстанції про повернення позову позивачеві, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу адвоката Гаращенка Ігоря Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
 
Ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 19 січня 2023 рокускасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         В.А. Нежура

                                                                                              В.В. Соколова