ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

09 березня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/10791/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів:
                                        судді - доповідача  Чумака С.Ю.,
                                                  суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2022 року у справі № 160/10791/22 (суддя І інстанції – Прудник С.В.)

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (відповідач-2) про визнання дій протиправними і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В:
ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила: 
-   визнати протиправними дії відповідача-2 щодо відмови у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах;
- визнати протиправним і скасувати рішення відповідача-2 від 01.06.2022 № 046050012895;
- зобов`язати відповідача-1 зарахувати їй до страхового стажу період навчання з 01.09.1994 року по 30.06.1995;
- зобов`язати відповідача-1 зарахувати їй до страхового стажу період перебування на обліку як безробітна в Тернівському районному Центрі зайнятості м. Кривого Рогу з виплатою з 08.11.1998 по 06.10.1999;
- зобов`язати відповідача-1 призначити їй пенсію на пільгових умовах відповідно до  Закону України «Про пенсійне забезпечення»  з урахуванням змін, визначених рішенням Конституційного суду України у справі від 23 січня 2020 року № 1-5/2018 (746/15), з дня звернення з заявою про призначення пенсії від 24.05.2022.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2022 року позов задоволений частково. Визнано протиправним і скасовано рішення відповідача-2 від 01.06.2022 № 046050012895.  Зобов`язано відповідача-1 зарахувати позивачу до її страхового стажу період навчання з 01.09.1994 по 30.06.1995. Зобов`язано  відповідача-1 зарахувати  позивачу до її страхового стажу період перебування на обліку як безробітна в Тернівському районному Центрі зайнятості м. Кривого Рогу з виплатою з 08.11.1998 по 06.10.1999. Зобов`язано відповідача-1 повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 24.05.2022, з урахуванням висновків суду. 
В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання   повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 24.05.2022 і прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову про призначення пенсії на пільгових умовах від 24.05.2022 з урахуванням висновків суду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що відповідно до положень статті 114 Закону України Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV) позивач не досягла віку, з якого у неї виникне право на призначення пільгової пенсії, оскільки рішення КСУ від 23.01.2020 № 1-р/2020 розповсюджується лише на осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року. Також апелянт зазначив, що у позивача відсутній пільговий стаж за Списком № 1, достатній для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Від позивача до суду надійшов відзив, в якому вона просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідачем-2 також подано відзив на апеляційну скаргу, в якому управління просить рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позову відмовити. 

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

Позивач народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 8)

24.05.2022 позивач звернулась за призначенням пенсії. Вік позивачки на момент звернення – 45 років.

До заяви додано:

- довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру;
- паспорт серії НОМЕР_1 ;
- трудову книжку НОМЕР_2 ;
- анкету опитування;
- диплом (свідоцтво, атестат) про навчання від ДЕ № 019274;
- довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу року, установлені для окремих категорій працівників від 24.05.2022 № 181;
- інший документ – атестація, КПР, витяг, паспорт, св-во про шлюб;
-пам`ятка пенсіонера;
-свідоцтво про народження дитини НОМЕР_3 ;
- свідоцтво про шлюб НОМЕР_4 , НОМЕР_5 . (а.с. 68)

Рішенням відповідача-2 від 01.06.2022 № 046050012895 позивачу відмовлено в призначенні пенсії, оскільки вона не досягла передбаченого статтею 114 Закону № 1058 віку для призначення пільгової пенсії. Також в рішенні зазначено, що відповідно до наданих документів її страховий стаж складає 19 років 2 місяці 6 днів, пільговий стаж– 8 років 9 місяців 18 днів. «Не зараховано позивачу  до стажу навчання так, як диплом виданий на прізвище « ОСОБА_2 » відсутнє підтвердження на це прізвище, необхідно надати уточнюючу довідку; не зараховано період перебування на обліку 1998-1999 року так, як наказу при знятті з обліку дописаний, необхідно уточнити періоди; 2003 рік зараховано згідно даних СПОВ по ОК-5 так, як не чітка сканкопія трудової книжки». (а.с. 21)

Не погоджуючись з відмовою в призначенні пенсії, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що норми ст. 114 Закону України № 1058-IV є абсолютно ідентичними нормам ст. 13 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, які були визнанні неконституційними, як такі, що порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність. З огляду на вказане суд дійшов висновку, що очевидною є невідповідність положень ст. 114 Закону 1058-IV принципу верховенства права для осіб які працювали із шкідливими умовами праці до підвищення пенсійного віку Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII та ст. 14 Закону № 1058. Проте, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах вважав за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 24.05.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової позиції, викладеної у цьому рішенні.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Згідно з ч. 1  ст. 308 КАС України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на те, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2022 року в частині відмови у задоволенні позову не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає законність і обґрунтованість такого рішення лише в частині задоволення позову.

Згідно з частиною 3 статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
21 квітня 2021 року Верховним судом розглянуто зразкову справу № 360/3611/20 та прийнято відповідне рішення, що набрало законної сили 3 листопада 2021 року після перегляду в апеляційному порядку Великою Палатою Верховного Суду, якою змінено мотивувальну частину рішення.
У зазначеному рішенні Верховного Суду визначено ознаки типової справи, а саме: 
1) позивач – особа, яка:
звернулась до Пенсійного фонду за призначенням пенсії після 23.01.2020 з підстав, визначених    статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»;
на момент звернення досягла: чоловіки – 55 років, жінки – 50 років;
набула стаж роботи, визначений    статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»;
б) відповідачем є орган Пенсійного фонду України, уповноважений на вирішення питання про призначення пенсії.
Суд апеляційної інстанції вважає, що передана на розгляд колегії суддів справа в частині відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з огляду на недосягнення позивачем пенсійного віку підпадає під ознаки типової справи, визначені у рішенні Верховного Суду.
За таких обставин суд апеляційної інстанції при вирішенні даної справи застосовує правові висновки Великої Палати, викладені у зразковій справі № 360/3611/20, рішення в якій набрало законної сили та які полягають у такому.

3 жовтня 2017 року Верховною Радою України ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив    Закон № 1058-ІV    розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за    списком № 1    виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах».

Натомість згідно з пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-XII  в редакції, чинній до внесення змін  Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки – після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;  
жінки – після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «а»  статті 13 Закону № 1788-ХІІ  вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема жінкам з 45 років до 50 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають    Конституції України  (є неконституційними), стаття  13, частина друга статті  14, пункти «б» - «г» статті    54 Закону № 1788-XII    зі змінами, внесеними    Законом № 213-VIII  (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття  13, частина друга статті  14, пункти «б» - «г» статті  54 Закону № 1788-XII  в редакції до внесення змін  Законом № 213-VIII  для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, – за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки – після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення    Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін    Законом № 213-VIII.

У зв`язку з цим на час виникнення спірних правовідносин    Закон № 1788-ХІІ    з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в    рішенні    КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами    Закону № 1788-ХІІ    з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та    Законом        № 1058-ІV    – з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий – у 50 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному.  Таке регулювання порушує вимогу «якості  закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод  від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі  № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, з огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20, у цій справі застосуванню підлягають саме норми    Закону № 1788-ХІІ    з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не    Закону № 1058-ІV.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем-2 протиправно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1/-р/2020 у справі № 1-5/2018 (746/15) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

У зв`язку з цим відмова пенсійного органу в призначенні позивачу, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 45 років, пенсії за віком на пільгових умовах з підстав недосягнення необхідного пенсійного віку 50 років  є протиправною, а тому рішення відповідача-2 підлягає скасуванню, як правильного висновку дійшов і суд першої інстанції.

Водночас доводи апелянта з цього приводу є безпідставними, оскільки за відомостями трудової книжки позивач розпочала роботу за професією, яка відноситься до Списку № 1, з 14 червня 2013 року, тобто до 1 квітня 2015 року, що відповідає змісту п. 3 рішення Конституційного Суду України.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача-1 зарахувати позивачу до її страхового стажу період навчання з 01.09.1994 по 30.06.1995 та період перебування на обліку як безробітної в Тернівському районному Центрі зайнятості м. Кривого Рогу з виплатою з 08.11.1998 по 06.10.1999, суд  зазначає таке.
За змістом ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону № 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим  Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Приписами ч. 1 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно з ч. 3 вказаної статті до стажу роботи зараховується також: 
пп. «а» - період одержання допомоги по безробіттю;
пп. «д» - навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Аналогічна норма передбачена постановою Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 № 637 (далі – Порядок № 637).
Згідно з п. 8 Порядку № 637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Відповідно до копії диплому Криворізького професійно-технічного училищі № 39 серія ДЕ від 30.06.1995 № 019274 позивач  (Келип – дівоче прізвище, на теперішній час прізвищем позивача є ОСОБА_3 ) 01.09.1994 вступила до  Криворізького професійно-технічного училищі № 39 та 30.06.1995 закінчила повний курс названого училища за професією «касир-контролер, продавець продовольчих товарів» на базі середньої освіти. (а.с. 80)
15.07.1994 між позивачем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , укладено шлюб, що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_6 . (а.с. 15)
02.07.1996 шлюб між позивачем ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , припинено,  що підтверджено копією свідоцтва про розірвання шлюбу. (а.с. 16)
24.12.2004 між ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і позивачем   ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  укладено шлюб, що підтверджено копією свідоцтва про одруження від 24.12.2004, про що зроблено запис № 469. (а.с. 17)
12.05.2010 шлюб між позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , розірвано відповідно до актового запису № 85, про що є відповідна у паспорті позивача і у свідоцтві про одруження від 24.12.2004. (а.с. 17)
Відмовляючи позивачу у зарахуванні до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1994 року по 30.06.1995 у Криворізькому професійно-технічному училищі № 39, відповідач виходив з того, що відповідно до диплому зазначене прізвище позивача « ОСОБА_2 » та не надано документів, що засвідчують зміну прізвища позивачем.
Водночас копії свідоцтв про укладення шлюбу та копії про розірвання шлюбу, інші письмові документи підтверджують неодноразову зміну прізвища позивача, прізвищем якої на час звернення до пенсійного орану є ОСОБА_3 .
Отже,  період навчання з 01.09.1994 по 30.06.1995 повинен бути зарахований  відповідачем-1 до страхового стажу позивача.
Крім того, відповідно до записів, які містяться у трудовій книжці позивача,  остання у період з 08.11.1998 по 06.10.1999 отримувала допомогу по безробіттю в Тернівському районному центрі зайнятості м. Кривого Рогу. (а.с. 56-62)
Відповідно до копії довідки Криворізького міськрайонного центру зайнятості від 02.06.2022 № 267 позивач перебувала на обліку як безробітна в Тернівському районному центрі зайнятості м. Кривого Рогу з виплатою допомоги по безробіттю з 08.11.1998 (наказ від 07.10.1998 № 1703) по 06.10.1999 (наказ від 08.10.1999 № 765).  Наказом Дніпропетровського обласного центру зайнятості від 26.09.2017 № 206 підтверджено проведення реорганізації шляхом приєднання Тернівського районного центру зайнятості до Криворізького міськрайонного центру зайнятості з відповідною зміною назви юридичної особи «Відділ надання соціальних послуг у Тернівському районі Криворізького міськрайонного центру зайнятості». (а.с. 10)
Отже, суд апеляційної інстанції погоджує правильність висновків суду першої інстанції стосовно того, що висновки відповідача про не зарахування позивачу до страхового стажу періоду перебування на обліку 1998-1999 в Тернівському центрі зайнятості м. Кривий Ріг є безпідставними.
З урахуванням наведеного вище період перебування позивача на обліку як безробітної в Тернівському районному Центрі зайнятості м. Кривого Рогу з виплатою 08.11.1998 року по 06.10.1999 повинен бути зарахований до її страхового стажу.
Таким чином, позов в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати позивачу до її страхового стажу період навчання з 01.09.1994 по 30.06.1995 та період перебування на обліку як безробітна в Тернівському районному Центрі зайнятості м. Кривого Рогу з виплатою з 08.11.1998 по 06.10.1999 підлягає задоволенню, як правильного висновку дійшов і суд першої інстанції.
Стосовно обраного судом способу захисту позивача. 
Як зазначалось вище, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у даній справі буде, зокрема зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 24.05.2022, з урахуванням висновків суду. 
Апелянтом доводів щодо обрання судом неналежного способу захисту в апеляційній скарзі не зазначено.
Позивачем апеляційна скарга на рішення суду не подавалась, тобто фактично він погодився з обраним судом способом його захисту, який в цілому відповідає приписам процесуального законодавства, у зв`язку з чим апеляційний суд, враховуючи приписи ч. 1 ст. 308 КАС України, вважає, що підстави для перегляду судового рішення в цій частині відсутні, а тому погоджує обраний судом спосіб захисту прав та інтересів позивача.
ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Ураховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін.
На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 291, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд  
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2022 року у справі № 160/10791/22 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду виключно з підстав, зазначених у частині 5 статті 291 КАС України, протягом 30 днів з того ж часу.

Суддя - доповідач                                                                      С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                            С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                            І.В. Юрко