ПОСТАНОВА 
Іменем України

03 січня 2023 року                                                                         м. Кропивницький

справа № 404/6883/21
провадження № 22-ц/4809/224/23 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л.М., Письменного О.А., 
учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 , Фортечний відділ ДВС у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро),
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 вересня 2022 року у складі судді Мохонько В.В.
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
       У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення відсутності заборгованості зі сплати аліментів та зарахування сум в рахунок сплати аліментів.
       В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02.03.2017 вирішено стягнути з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.11.2016, щомісячно і продовжуючи до повноліття ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       Позивач зазначав, що за спільною домовленістю з відповідачем, на ім`я доньки відкрито картковий рахунок, на який він здійснював зарахування грошових сум в рахунок сплати аліментів.
       Влітку 2021 року він дізнався про існування постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 04.03.2021, коли не зміг виїхати за кордон.
       Вказував, що державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Пагутяк Мариною Володимирівною відкрито виконавче провадження № 62908531 згідно виконавчого листа № 404/7525/16-ц, виданого 27.08.2020.
Вважає, що регулярність перерахувань, повідомлення позивача про відкриття карткового рахунку доньки, надання його реквізитів відповідачем ОСОБА_2 , підтверджує добровільність виконання ним судового рішення.
Зазначав, що копія виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 06.11.2016 по 06.06.2021 підтверджує щомісячне перерахування коштів на картковий рахунок ОСОБА_3 .
В серпні 2021 року ним було надано до виконавчої служби виписку по його картковому рахунку в АТ КБ «Приватбанк» на підтвердження перерахування аліментів на утримання доньки за період з 06.11.2016 по 05.06.2021, на підтвердження виконання ним свого обов`язку щодо сплати аліментів на загальну суму 128 348 грн. 
Проте старший державний виконавець Пагутяк М.В не врахувала попередньо сплачені кошти позивачем на утримання доньки у період з 01.03.2018 по 01.08.2021 та визначила розмір заборгованості в сумі 91 323,75 грн.
Звертає уваги суду, що він не має жодних інших зобов`язань перед відповідачами.
Вважає, що його зобов`язання щодо сплати аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 виконано в повному обсязі, отже позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Короткий зміст рішення суду
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 вересня 2022 року у задоволені позову відмовлено. 
Суд дійшов висновку, що чинним законодавством не передбачено такого способу захисту прав, як визнання аліментами коштів перерахованих на банківський рахунок.
Крім того, зазначений позивачем спосіб захисту прав не є ефективним, оскільки згідно положень статті 195 СК України питання щодо розміру заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Таким чином, зважаючи на те, що державним виконавцем не було враховано попередньо надані позивачем підтвердження перерахування коштів на картковий рахунок ОСОБА_3 позивач в порядку ст. 447 ЦПК України мав право звернутися до суду із скаргою на зазначене рішення державного виконавця, або звернутися до суду із позовною заявою, в порядку ст. 195 СК України про встановлення факту відсутності заборгованості зі сплати аліментів за період з 01.03.2018 по 31.08.2021.
Тому, суд позбавлений права вирішувати питання щодо визнання перерахованих коштів аліментами, оскільки зазначена обставина може бути встановленою лише при розгляді скарги, поданої згідно Розділу VII ЦПК України, що регулює відносини судового контролю за виконанням судових рішень чи у позовному провадженні згідно Розділу III ЦПК України, у зв`язку з чим суд вважає, що спосіб захисту права, обраний позивачем, є неналежним.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що районний суд дійшов помилкового висновку про те, що спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів підлягають вирішенню судом лише у порядку подання скарги на дії державного виконавця, оскільки саме позивачу належить обирати спосіб захисту, а такий спосіб має бути ефективним.
       Отже, враховуючи, що Фортечний ВДВС у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) не було надано відмови про зарахування сум в якості аліментів, то відсутні підстави для звернення до суду з відповідною скаргою на дії ДВС.
Звертає увагу суду, що у позивача не було технічної можливості самостійно вказувати призначення платежу, оскільки всі платежі позначалися як поповнення банківської картки в терміналі самообслуговування.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи.
14.12.2022 до Кропивницького апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_2 , в якому вона просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, в задоволені апеляційної скарги відмовити.
Зазначає, що апеляційна скарга та матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт існування домовленості між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перерахування аліментів на картку доньки ОСОБА_3 .
Вказує, що в матеріалах справи виконавчого провадження № 62908531 знаходяться її банківські реквізити, на які необхідно сплачувати аліменти на неповнолітню доньку ОСОБА_3 .
Звертає увагу суду, що стягувачем відповідно до рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02.03.2017 щодо стягнення аліментів на ОСОБА_3 являється саме відповідач ОСОБА_2 та кошти необхідно було сплачувати саме їй.
Суд першої інстанції встановив такі обставини
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02.03.2017 по справі №404/7525/16-ц стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.11.2016, щомісячно, і продовжуючи до повноліття ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно нотаріально засвідченої заяви від 04.06.2020 ОСОБА_1 надав згоду на самостійний виїзд та перебування, для тимчасового проживання з метою навчання до Республіки Польща, з поверненням в Україну у період з 04.06.2020 до настання повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 дочці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Цією заявою також дав згоду на відкриття дочці візи, підписання його дочкою в Республіці Польща договору про надання освітніх послуг, угоди з банком, а також інших документів, пов`язаних з навчанням та проживанням її на території Республіки Польща (а.с. 136).
31.08.2020 керуючись вимогами ч. 4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем відкрито виконавче провадження АСВП 62908531 про що винесено відповідну постанову (а.с. 114-115).
У заяві про прийняття на виконання виконавчого документа ОСОБА_2 зазначила, що аліменти необхідно стягувати з 08.03.2018 року (а.с. 111).
Постановою старшого державного виконавця Фортечного відділу ДВС у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Пагутяк М.В. від 04.03.2021 року встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа № 404/7525/16-ц виданого 27.08.2020 року
Встановлено старшим державним виконавцем Пагутяк М.В., що після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у ОСОБА_1 утворилася заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 28.08.2020 року за період з 01.10.2020 року по 01.10.2020 року в сумі 64 558,25 грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців (а.с. 139-140).
Пунктом пропуску через державний кордон ППр «Бориспіль» 13.06.2021 року прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону ОСОБА_1 , в зв`язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей про зазначену особу відповідно виконавчого провадження Фортечного відділу ДВС у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ВП №62908531 від 04.03.2021 року (а.с. 11).
05.07.2021 ОСОБА_1 звернувся до старшого державного виконавця Фортечного відділу ДВС у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Пагутяк М.В. із заявою, якою просив долучити до матеріалів виконавчого провадження №62908531 з примусового виконання виконавчого листа №404/7525/16-ц квитанції на підтвердження сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 07.06.2004 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 117-128).
Державним виконавцем Яременко А.С. 16.08.2021 за вих. №53817 видано довідку-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, де боржник – ОСОБА_1 , стягувач – ОСОБА_2 . Заборгованість зі сплати аліментів за період березня 2018 року станом на 31.08.2021 року становить 91 323,75 грн, штраф 25 524,08 грн, виконавчий збір 11 684,78 грн, витрати на проведення виконавчих дій 300 грн. (а.с. 130-131).
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Відповідно до змісту ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, суд розглядає справу без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання і його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а згідно статті 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
Відповідно до частини першої, другої статті 5 ЦПК України,здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором
Часиною 2 статті 5 ЦПК України передбачено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
З матеріалів справи вбачається, що як на підставу задоволення позову ОСОБА_1 посилався на те, що він з 01.11.2016 по 06.06.2021 сплачував аліменти на користь відповідача на утримання дитини на картковий рахунок відкритий на ім`я неповнолітної доньки ОСОБА_3 . Копії виписки по картковому рахунку відкритого ні ім`я ОСОБА_3 він надавав до Фортечного відділу ДВС у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро). 
Згідно довідки наданої старшим державним виконавцем Фортечного відділу ДВС у м. Кропивницький Пагутяк М.В. станом на 16 серпня 2021 року розмір заборгованості становить 91 323,75 грн та не враховано перерахованих коштів на суму 128 348 грн., у яких не було зазначено призначення платежу.
Тобто, ОСОБА_1 не погодився з розрахунком заборгованості по аліментах, який було зроблено державним виконавцем.
Водночас, позивачем не надано доказів щодо порушення його прав в результаті протиправних дій саме відповідача. Дії державного виконавця, пов`язані з обчисленням розміру заборгованості від сплати аліментів та складенням відповідного розрахунку ОСОБА_1 не оскаржені, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволені позовних вимог.
Згідно частини 3 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.
Частиною 4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено,що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2)подання заяви стягувачем або боржником; 3)надіслання постанови на підприємство,в установу,організацію,до фізичної особи - підприємця, фізичної особи,які виплачують боржнику відповідно заробітну плату,пенсію,стипендію чи інші доходи; 4)надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.
Частиною 3 ст. 195 СК передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.
Згідно ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Згідно з ч. 4 ст.195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом.
Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження  мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи обов`язки.
Отже, боржник вправі звернутися до суду зі скаргою  щодо розміру, способу виконання рішення суду зі сплати аліментів у порядку виконання судового рішення.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 листопада 2018 року у справі № 465/926/06.
Окрім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада    2019 року, прийнятій до передачі справи на розгляд об`єднаної палати,    у справі № 201/10329/16-ц, провадження № 14-496цс19, розглядався зазначений вище спір саме шляхом подачі скарги на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів.
Аналіз зазначених норм закону свідчить про те, що право визначати заборгованість по аліментам законодавцем надано державному виконавцю і лише у разі незгоди з розміром заборгованості, обчисленим останнім, сторони виконавчого провадження в праві оскаржити його постанову до суду в порядку, передбаченому розділом ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» та на підставі Закону України «Про виконавче провадження».
Отже, позивач має право звернутися до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця якщо він не погоджується з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів здійснених державним виконавцем. 
Зазначений висновок, також, відповідає правовій позиції постанови Верховного Суду від 05.08.2020 у цивільній справі № 464/6206/18 у якій зазначено, що питання з приводу правомірності визначення державним виконавцем розміру аліментів підлягає розгляду в порядку судового контролю за виконання судових рішень, шляхом подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця.
Таким чином, суд вірно виходив з того, що  питання з приводу правомірності визначення державним виконавцем розміру аліментів підлягає розгляду в порядку  судового контролю за виконання судових рішень, шляхом подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця.
З огляду на викладене, не заслуговують на увагу доводи апеляційної  скарги відносно того, що даний спір підлягає вирішенню судом у порядку позовного провадження.
Оскільки позивачем не надано доказів, щодо порушення його прав в результаті протиправних дій саме отримувача аліментів, суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови ОСОБА_1 у задоволенні позову.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00,§ 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає закону.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 вересня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя                                                                А.М. Головань

Судді                                                                                        Л.М. Дьомич

                                                                                       О.А. Письменний