Постанова 
Іменем України                                       
15 березня 2023 року
м. Київ
справа № 372/752/21
провадження № 61-10629св22
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивачка -  ОСОБА_1 ,
відповідачі:Головне управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_2 , державний реєстратор Петрівської сільської ради Григор`єва Ганна Леонідівна, ОСОБА_3 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги державного реєстратора Петрівської сільської ради Григор`євої Ганни Леонідівни та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Обухівського районного суду Київської області у складі судді Зінченка О. М. від 22 грудня 
2021 року та постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Коцюрби О. П., Білич І. М., Слюсар Т. А., від 30 серпня 2022 року.
Зміст позовної заяви та її обґрунтування
1.                У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до                                 ГУ Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_2 , державного реєстратора Петрівської сільської ради Григор`євої Г. Л., ОСОБА_3 про визнання недійсним і скасування наказу, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування договорів, рішень та записів про право власності.
2.                На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що 
04 листопада 2016 року між нею та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого ОСОБА_5 передала їй у власність земельну ділянку для індивідуального садівництва, площею 0,12 га, що розташована за адресою: м. Українка Обухівського району Київської області, кадастровий номер 3223151000:06:014:0047, за ціною 
4 420 000,00 грн. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О. П., зареєстрований в реєстрі за № 1021. Її право власності на вищевказану земельну ділянку було належним чином зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 1075760132231, номер запису про право власності 17277459, а також Державному земельному кадастрі.
3.                Зазначала, що в середині лютого 2021 року, відкривши Публічну кадастрову карту України, вона не знайшла своєї земельної ділянки, кадастровий номер 3223151000:06:014:0047, хоча ще 26 січня 2021 року ця ділянка була зареєстрована в Державному земельному кадастрі. При намаганні отримати платний витяг з Державного земельного кадастру на власну ділянку, кадастровий номер 3223151000:06:014:0047, отримала відмову у зв`язку з відсутністю такої земельної ділянки. Проте, на Публічній кадастровій карті України, на тому місці, де була розташована належна їй земельна ділянка, кадастровий номер 3223151000:06:014:0047, з`явилася інша земельна ділянка, кадастровий номер 3223151000:06:014:0110, зареєстрована на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Київській області від 03 лютого 2021 року 
№ 10-406/15-21-СГ за ОСОБА_2 .
4.                Вказувала, що 09 березня 2021 року при здійсненні пошуку за кадастровим номером земельної ділянки 3223151000:06:014:0110 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі вона виявила, що спірна земельна ділянка вибула з власності ОСОБА_2 , а право власності, на підставі договору 
купівлі-продажу земельної ділянки від 04 березня 2021 року № 372 зареєстроване за ОСОБА_3 відповідно до рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорнєй В. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04 березня 2021 року, індексний номер 56932715.
5.                Посилалась на незаконність дій ГУ Держгеокадастру у Київській області щодо видалення із Державного земельного кадастру відомостей відносно належної їй земельної ділянки, кадастровий номер 3223151000:06:014:0047, площею 0,12 га, а також затвердження відповідно до наказу від 03 лютого 
2021 року № 10-406/15-21-СГ документації із землеустрою на земельну ділянку з іншим кадастровим номером 3223151000:06:014:0110, площею 0,0545 га, розташовану на місці її земельної ділянки, без припинення її права власності у встановленому законом порядку.
6.                З огляду на наведене та з урахуванням заяви про зміну предмета позову, ОСОБА_1 просила суд: визнати незаконним та скасувати наказ 
ГУ Держгеокадастру у Київській області від 03 лютого 2021 року 
№10-406/15-21-СГ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 56653027 від 17 лютого 2021 року державного реєстратора Петрівської сільської ради Григор`євої Г. Л. про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3223151000:06:014:0110 за ОСОБА_2 ; скасувати запис про право власності № 40585562 від 11 лютого 2021 року державного реєстратора Петрівської сільської ради Григор`євої Г. Л. про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3223151000:06:014:0110 за ОСОБА_2 ; зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Київській області відновити у Державному земельному кадастрі запис про земельну ділянку, кадастровий номер 3223151000:06:014:0047, що належить на праві власності ОСОБА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 04 березня 2021 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В. В. та зареєстрований в реєстрі за № 372; скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорнєй В. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04 березня 2021 року, індексний номер 56932715 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3223151000:06:014:0110 за 
ОСОБА_3 ; скасувати запис про право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, кадастровий номер 3223151000:06:014:0110, номер запису 40851940 від 04 березня 2021 року, внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В. В.
Стислий виклад позицій інших учасників справи
7.                Державний реєстратор Петрівської сільської ради Григор`єва Г. Л. заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та посилаючись на відсутність предмета спору (відсутність речового права ОСОБА_1 на земельну ділянку, кадастровий номер 3223151000:06:014:0047, з урахуванням постанови Київського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року у справі № 372/4154/18) просила закрити провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України.
8.                 ОСОБА_3 заперечував проти задоволення позову, з огляду на відсутність суб'єктивного права ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку, за захистом якого вона звернулася до суду (з урахуванням встановленого у справі № 372/4154/18 факту незаконної передачі земельної ділянки, кадастровий номер 3223151000:06:014:0047, у приватну власність). Додатково зауважував про відсутність у позивачки права на оспорення договору 
купівлі-продажу від 04 березня 2021 року, стороною якого вона не є, та не має речових прав на земельну ділянку, яка виступала предметом продажу за ним.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
9.                Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22 грудня 
2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду 
від 30 серпня 2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
10.            Визнано недійсним та скасовано наказ ГУ Держгеокадастру у Київській області від 03 лютого 2021 року №10-406/15-21-СГ.
11.            Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 
від 17 лютого 2021 року, індексний номер 56653027, державного реєстратора Петрівської сільської ради Григор`євої Г. Л. про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:06:014:0110 за ОСОБА_2 .
12.            Скасовано запис про право власності від 11 лютого 2021 року № 40585562 державного реєстратора Петрівської сільської ради Григор`євої Г. Л. про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:06:014:0110 за ОСОБА_2 .
13.            Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки 
від 04 березня 2021 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В. В. та зареєстрований в реєстрі за № 372.
14.            Скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорнєй В. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 
від 04 березня 2021 року, індексний номер 56932715, про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:06:014:0110 за ОСОБА_3 .
15.            Скасовано запис про право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:06:014:0110, номер запису 40851940 
від 04 березня 2021 року, внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В. В.
16.            В іншій частині позовних вимог відмовлено.
17.            Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 12 березня 2021 року.
18.            Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, мотивовано тим, що наказ ГУ Держгеокадастру у Київській області, яким передано земельну ділянку, кадастровий номер 3223151000:06:014:0110, площею 0,0545 га, у власність ОСОБА_2 , є незаконним, оскільки така земельна ділянка фактично є частиною земельної ділянки, кадастровий номер 3223151000:06:014:0047, площею 0,12 га, що належить позиваці на праві власності, яке не було припинене у встановленому законом порядку.
Узагальнені доводи касаційних скарг
19.            26 жовтня 2022 року державний реєстратор Петрівської сільської ради Григор`єва Г. Л. через засоби поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
20.            Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень судів попередніх інстанцій державний реєстратор Петрівської сільської ради Григор`єва Г. Л. зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі 
№ 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, 
від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, 
від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18, від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 26 січня 2021 року у справі 
№ 522/1528/15-ц, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 24 січня 2020 року у справі 
№ 910/10987/18, постановах Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі № 917/553/17, від 27 лютого 2018 року у справі № 925/1121/17, від 03 квітня 2019 року у справі № 922/1645/18, від 17 квітня 2019 року у справі № 916/675/15, від 23 червня 2020 року у справі № 906/516/19, від 23 червня 2020 року у справі № 905/633/19, від 23 червня 2020 року у справі № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі 
№ 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також не дослідили належним чином зібрані у справі докази             (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
21.            На обґрунтування касаційної скарги державний реєстратор Петрівської сільської ради Григор`єва Г. Л. зазначила, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги на неналежний спосіб захисту прав позивачки, оскільки захист права особи, яка вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387, 388 Цивільного кодексу України. Крім того, з 16 січня 2020 року, згідно зі змінами до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відсутній такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права. А сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності.
22.            Зосереджує увагу на відсутності суб`єктивного матеріального права у ОСОБА_1 , яке підлягає захисту в судовому порядку, з огляду на встановлені судами у справі № 372/4154/18 обставини, зокрема щодо недійсності розпорядження Обухівської районної державної адміністрації          від 07 квітня 2008 року № 506 про передачу у приватну власність земельної ділянки, кадастровий номер 3223151000:06:014:0047, а також відсутності у 
ОСОБА_1 перешкод знати, що спірна земельна ділянка, у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак перебуває у межах прибережної захисної смуги Київського водосховища на річці Дніпро, а тому вибула з володіння держави з порушенням вимог закону. Зазначене стало підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення права власності позивачки на земельну ділянку, кадастровий номер 3223151000:06:014:0047.
23.            28 жовтня 2022 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 через засоби поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області 
від 22 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 30 серпня 2022 року, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
24.            Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень судів попередніх інстанцій представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України 
від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, 
від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 24 січня 2020 року у справі 
№ 910/10987/18, постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 925/1121/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 916/675/15, від 12 травня 2022 року у справі № 372/4154/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також не дослідили належним чином зібрані у справі докази                   (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
25.            На обґрунтування касаційної скарги представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 зазначила, що судами попередніх інстанцій не встановлено належним чином обставин справи, не враховано відсутність у ОСОБА_1 суб'єктивного права на спірну земельну ділянку, за захистом якого вона звернулася до суду, з урахуванням обставин, встановлених у справі                                   № 372/4154/18. Визнання судом незаконним розпорядження органу державної влади, на підставі якого була сформована набута у власність земельна ділянка, кадастровий номер 3223151000:06:014:0047, свідчить про відсутність законної підстави формування такої земельної ділянки та виникнення на неї права власності у її набувачів, у тому числі ОСОБА_1 .
26.            Посилається також на безпідставність доводів позивачки про те, що належна ОСОБА_3 земельна ділянка є тією ж земельною ділянкою, що була набута нею на підставі договору купівлі-продажу від 04 листопада 
2016 року. Крім того, вважає, що у позивачки відсутнє право на оспорення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04 березня 2021 року, оскільки вона не є його стороною.
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції
27.            Ухвалою Верховного Суду від 03 листопада 2022 року поновлено державному реєстратору Петрівської сільської ради Григор`євій Г. Л. та представнику ОСОБА_3 - ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 грудня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року, відкрито касаційне провадження у справі № 372/752/21, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції, відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про зупинення дії рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 грудня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року.
28.            28 листопада 2022 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
29.            Ухвалою Верховного Суду від 26 січня 2023 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. Відмовлено у задоволенні клопотання представника 
ОСОБА_6 - ОСОБА_7  про залучення  ОСОБА_6 до участі в справі на стадії касаційного розгляду як правонаступника позивача, залучення третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, прийняття відзиву на касаційну скаргу та здійснення розгляду справи за його участю. Відзиви представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на касаційні скарги залишено без розгляду.
Відзиви на касаційну скаргу від учасників справи до Верховного Суду не надходили
Фактичні обставини справи, встановлені судами
30.            04 листопада 2016 року між ОСОБА_5  та ОСОБА_1 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_1 земельну ділянку для індивідуального садівництва, площею 0,12 га, яка розташована за адресою: м. Українка, Обухівський район Київської області, кадастровий номер 3223151000:06:014:0047.
31.            04 листопада 2016 року було зареєстроване право власності 
ОСОБА_1 на зазначену земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 1075760132231, номер запису про право власності 17277459, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 26 січня 2021року.
32.            Земельна ділянка, кадастровий номер 3223151000:06:014:0047, межувала в одному кадастровому кварталі (014) із нині архівною земельною ділянкою із кадастровим номером 3223151000:06:014:0046 (була поділена на земельні ділянки, кадастровий номер 3223151000:06:014:0097 та номер 3223151000:06:014:0098) та існуючою земельною ділянкою 3223151000:06:014:0048, всі з яких мали однакову площу (0,12 га).
33.            Згідно зі знімками екрану відповідних фрагментів Публічної кадастрової карти України, наразі між земельними ділянками, кадастровий номер 3223151000:06:014:0097 та номер 3223151000:06:014:0048, знаходиться земельна ділянка, кадастровий номер 3223151000:06:014:011, площею                 0,0545 га, що є частиною площі земельної ділянки ОСОБА_1 (кадастровий номер 3223151000:06:014:0047).
34.            Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25 лютого 2021 року, земельна ділянка, кадастровий номер 3223151000:06:014:0110, площею 0,0545 га, належала ОСОБА_2 на праві власності на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Київській області про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність від 03 лютого 2021 року № 10-406/15-21-СГ.
35.            Відповідно до рішення державного реєстратора Петрівської сільської ради Григор`євої Г. Л. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 
(з відкриттям розділу), індексний номер: 56653027 від 17 лютого 2021 року,  земельна ділянка, кадастровий номер 3223151000:06:014:0110, площею            0,0545 га, була зареєстрована за ОСОБА_2 на праві приватної власності.
36.            Згідно з договором купівлі-продажу від 04 березня 2021 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорней В. В., право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3223151000:06:014:0110, площею 
0,0545 га, набув ОСОБА_3 . 
37.            Згідно з рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорнєй В. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04 березня 2021 року, індексний номер 56932715, право власності на зазначену земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_3 . 
Позиція Верховного Суду
38.            Перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
39.            Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
40.            Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
41.            Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
42.            У відповідності до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
43.            Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
44.            Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
45.            Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
46.            За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 зазначеної Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. 
47.            Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем. 
48.            Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
49.            При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
50.            Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 
2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі 
№ 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, 
від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).
51.            Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
52.            Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
53.            Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
54.            Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 зазначала про порушення її права власності на земельну ділянку,кадастровий номер 3223151000:06:014:0047, площею 0,12 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва, що розташована за адресою: м. Українка Обухівського району Київської області, яку вона набула у власність на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04 листопада 2016 року.
55.            Водночас, як вбачається із відкритих даних Єдиного державного реєстру судових рішень, зазначена земельна ділянка була предметом декількох судових спорів з підстав незаконної її передачі у приватну власність.
56.            Постановою Київського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року у справі № 372/4154/18 задоволено позов першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Обухівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , про визнання недійсними розпорядження та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння.
57.            Визнано недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 07 квітня 2008 року №506 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 56-ом громадянам для ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області» в частині надання у приватну власність ОСОБА_8 земельної ділянки площею 0,12 га, кадастровий номер 3223151000:06:014:0047.
58.            Витребувано на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер 3223151000:06:014:0047, яка розташована в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області.
59.            Постановою Верховного Суду від 12 травня 2022 року задоволено частково касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат 
Грибов Д. І., постанову Київського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року в частині позовних вимог про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння скасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог.
60.            Зі змісту зазначених судових рішень вбачається, що земельна ділянка, кадастровий номер 3223151000:06:014:0047, знаходиться в межах законодавчо визначеної статтею 88 Водного кодексу України стометрової захисної смуги затоки Київського водосховища на річці Дніпро та була передана у приватну власність для ведення індивідуального садівництва незаконно. Водночас, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги прокурора про витребування спірної земельної ділянки у власність територіальної громади на підставі статей 387, 388 ЦК України, Верховний Суд зазначив про необхідність захисту порушених прав на підставі інших норм матеріального права, а саме                     статті 391 ЦК України та частини другої статті 152 Земельного кодексу України, оскільки предметом спору є земля водного фонду, повернення якої власник має право вимагати протягом усього часу порушення його прав.
61.            Крім того, у провадженні Обухівського районного суду Київської області перебуває цивільна справа №372/2036/22, за позовом заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Української міської ради Обухівського району Київської області до ОСОБА_1 про повернення земельної ділянки (ухвала про відкриття провадження постановлена 25 серпня 2022 року).
62.            Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України. Дотримання встановлених заборон є необхідною умовою використання земельної ділянки, на яку поширюється режим прибережної захисної смуги, з тією метою, щоби навіть потенційне їх порушення не могло зашкодити охороні навколишнього природного середовища в цілому й конкретному водному об`єкту зокрема. При цьому у спорах стосовно прибережних захисних смуг, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, не погіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя            статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі 
№ 487/10128/14-ц (пункт 117), від 11 вересня 2019 року у справі 
№ 487/10132/14-ц (пункт 124)).
63.            Схожий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17.
64.            Ухвалюючи оскаржені судові рішення у справі, яка переглядається в касаційному порядку, суди попередніх інстанцій не звернули достатньої уваги на предмет спору, місце розташування та природні характеристики земельної ділянки, не перевірили доводи відповідачів щодо відсутності у ОСОБА_1 суб`єктивного права на спірну земельну ділянку, за захистом якого вона звернулася до суду, обставин, встановлених у справі № 372/4154/18, наявності іншого невирішеного спору щодо захисту права власності держави (територіальної громади) на спірну земельну ділянку, у зв`язку із чим дійшли передчасного висновку про наявність підстав для частково задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
65.            Усунення цих недоліків на стадії касаційного перегляду справи з урахуванням повноваження Верховного Суду та меж перегляду справи в касаційній інстанції (стаття 400 ЦПК України), коли необхідно встановлювати фактичні обставини та оцінювати докази, є неможливим.
66.            Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що права та обов`язки щодо земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Українка Обухівського району Київської області, кадастровий номер 3223151000:06:014:0047, площею 0,12 га, були відчужені ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 14 листопада 2022 року. Зазначене, зокрема, стало підставою для заміни відповідача у справі № 372/2036/22 за позовом заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Української міської ради Обухівського району Київської області про повернення земельної ділянки, кадастровий номер 3223151000:06:014:0047 (ухвала Обухівського районного суду Київської області від 25 листопада 
2022 року).
67.            Відповідно до пункту 1 частин третьої і четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. 
68.            За викладених обставин, судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
69.            При новому розгляді справи необхідно надати оцінку доводам і запереченням сторін, доказам, поданим на їх обґрунтування.
Керуючись статтями 402, 403, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
1.                Касаційні скарги державного реєстратора Петрівської сільської ради Григор`євої Ганни Леонідівни та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.
2.                Рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 грудня 
2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                              Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                                           О. М. Осіян
 
                                                                                                                       Н. Ю. Сакара
 
              С. Ф. Хопта
 
              В. В. Шипович