Справа № 130/1806/22
Провадження № 22-ц/801/116/2023
Категорія: 82
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року	Справа № 130/1806/22	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого: Копаничук С.Г.
Суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В. 
за участю секретаря Литвина С.С. 
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , 
відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27.10.2022 року, повний текст якого виготовлений 04.11.2022 року, постановленого у приміщенні того ж суду під головуванням судді Порощука П.П., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» про захист прав споживачів, -

В с т а н о в и в :
У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до ТОВ «Енера Вінниця» про захист прав споживачів ,у якому просив суд визнати його право на отримання від відповідача заяви-приєднання до укладеного договору про постачання електроенергії від 01.01.2019 р.; визнати його право на заборону відповідачу вимагати від нього будь-яку іншу сплату за електроенергію крім тієї, що зазначена в заяві-приєднання; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 100000 грн.
Вказав, що рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10.08.2022 року йому було відмовлено у задоволенні позовних вимог до ТОВ «Енера Вінниця» про захист прав споживачів через невірно обраний ним спосіб захисту порушеного права. Зазначив, що усуває цей недолік у даній позовній заяві, вказавши, що 01.01.2019 року між ним і ТОВ «Енера Вінниця» було укладено договір про постачання електроенергії, у першому розділі якого зазначено, що він укладається шляхом надання йому як споживачу заяви-приєднання. Відповідач відмовляється від виконання вимог цього розділу договору та не надає йому заяви-приєднання, чим порушує його права, передбачені ст. ст. 638-642 ЦПК України.
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду у Вінницькій області від 27.10.2022 року у задоволенні позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати, а провадження у даній цивільній справі закрити. Вказав, що висновок суду про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що у заявлених позовних вимогах у даній справі він фактично просить надати переоцінку доказам, що були предметом розгляду у іншій цивільній справі № 130/1806/22, а тому не можуть бути предметом розгляду у даній цивільній справі не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки №130/1806/22 присвоєно даній цивільній справі. 
При цьому, заявляючи вимогу про закриття провадження у справі, підстави для цього закриття у апеляційній скарзі позивач не навів. 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Енера Вінниця» вважає рішення суду законним і обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними. 
Заслухавши доповідача, осіб, що беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частковому задоволенню, з наступних підстав. 
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до  змісту ч.ч.1,4 ст.265 ЦПК рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин. У мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема ,фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду. 
Вказане рішення суду цим вимогам закону не відповідає. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, керуючись ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ч. 4 ст. 63 і абз. 4,5 ч. 13 Розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії», ст. ст. 633,634, 641, 642 ЦК України, а також ч. 4 ст. 82 ЦПК України, відповідно до якої обставини встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, суд виходив з того, що, у даній справі позивач фактично просить переглянути та надати переоцінку доказам, які були предметом розгляду у іншій справі, а саме №130/1806/22. Тому зазначені вимоги, суд має вирішувати у справі 130/1806/22 під час розгляду в судах першої та апеляційної інстанцій, а тому вони не можуть бути предметом розгляду у даній справі. Крім того, відмовляючи у стягненні з відповідача моральної шкоди, суд виходив із того, що позивач не надав суду доказів спричинення йому моральної шкоди відповідачем і причинного зв`язку з діями чи бездіяльністю відповідача .
          Колегія суддів вважає, що  ухвалюючи рішення у справі ,суд першої інстанції хоча і навів норми закону та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, однак при цьому не встановив фактичних обставин справи з посиланням на докази, на підставі яких дійшов висновку про відмову у задоволенні позову через недоведеність вимог . 
Посилання суду у рішенні на те, що обставини у даній цивільній справі уже були встановлені рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10.08.2022 року у іншій цивільній справі №130/3596/21, а тому на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у цій цивільній справі є помилковим, оскільки як вбачається із рішення у тій справі , суд у ній не встановлював обставини, а лише навів норми права, що регулюють правовідносини з постачання та розподілу електроенергії, а також укладення договорів на її постачання.
Крім того, колегія суддів вважає ,що відкриття судом провадження у даній справі в порушення вимог ст.175,ч.5 ст. 177 та ч. 1 ст. 185 ЦПК України унеможливило встановлення судом обставин справи, якими мають обгрунтовуватись позовні вимоги
Предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів.
Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ч.2 ст.16 ЦК України ,до яких відноситься:
1) визнання права;
2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право;
4) відновлення становища, яке існувало до порушення;
5) примусове виконання обов`язку в натурі;
6) зміна правовідношення;
7) припинення правовідношення;
8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;
9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;
10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Способи захисту прав споживачів є інституційними та спеціальними. Інституційні способи містяться в нормах окремих договірних правових інститутів ЦК, а спеціальні - в Законі України "Про захист прав споживачів", інших актах законодавства.
Способи захисту прав залежать від характеру порушеного права і волевиявлення споживача. 
Відповідно до змісту позову можна вважати, що вони стосуються як зобов`язання виконання рішення суду, що не передбачено в якості способу захисту порушеного права ,так і укладення договорів на постачання електроенергії між споживачами на їх виробниками(виконавцями)
Щодо останніх випадки порушень та способи захисту прав споживачів наведені у ст.ст.17-19 ,21 ЗУ «Про захист прав споживачів «
Згідно ч.ч.1,3 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та підстави їх обгрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. 
Згідно із ч. 5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких грунтуються позовні вимоги.
У позовній заяві ОСОБА_1 не вказав обставини, якими він обгрунтовував свої позовні вимоги, не зазначив докази на підтвердження цих обставин і не надав суду всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких грунтуються його вимоги і не обрав спосіб захисту прав, що встановлений договором або законом.
Положенням ч. 1 ст. 185 ЦПК України визначено, що встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175,177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. 
Таким чином, встановивши, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175, ч.5 ст. 177 ЦПК України, суд першої інстанції повинен був постановити ухвалу про залишення цієї позовної заяви без руху із наданням позивачу строку для усунення недоліків, зокрема, для викладення обставин, якими він обгрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини та надання до позовної заяви всіх наявних у нього доказів, що підтверджують обставини, на яких грунтуються позовні вимоги.
Однак, всупереч вищевказаним вимогам закону, суд помилково відкрив провадження у даній цивільній справі.
За таких обставин, враховуючи наявність у позовній заяві вищезазначених недоліків , колегія суддів позбавлена можливості встановити обставини у цій цивільній справі та оцінити чи переоцінити докази , а також не дозволяє встановити чи відповідає спосіб захисту ,обраний позивачем у позовній заяві змісту наведених ним порушень його прав.
Оскільки апеляційний суд відповідно до повноважень ЦПК України позбавлений можливості вжити заходів для усунення недоліків позову позивачем колегія суддів в зв`язку з викладеним вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають не з підстав не доведеності їх позивачем, а з підстав їх необгрунтованості позивачем , а тому оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у позові з підстав необгрунтованості у позові його вимог позивачем і обраного ним способу їх захисту його прав. 
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Оскільки суд не зважаючи на наявні у позовній заяві недоліки, безпідставно відкрив провадження у даній цивільній справі та не встановивши обставини у справі помилково дійшов до висновку, що зазначені обставини, уже були встановлені рішенням суду у іншій цивільній справі, а тому не підлягають встановленню у цій справі, тому відповідно до ст.376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням колегією суддів нового рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав їх необгрунтованості. 
Керуючись ст. ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27.10.2022 року скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» про захист прав споживачів, - відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду на протязі 30 днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Головуючий :                                                                               Копаничук С.Г.

Судді: Медвецький С.К.

Оніщук В.В.