Справа № 161/3084/15-ц 	Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М. 	
Провадження № 22-ц/802/128/23  	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
07 лютого 2023 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Шевчук Л. Я.,
суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,
секретар с/з Савчук Т. Ф.,
з участю:
представника відповідача – Максимчука Ю. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі – ПАТ «Універсал Банк») звернулося в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтовані тим, що відповідно до генерального договору про надання кредитних послуг № BL7593 від 12 серпня 2008 року банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 60000 доларів США, а з урахуванням змін, внесених додатковою угодою № BL7593/BL7593-К до генерального договору від 12 серпня 2008 року, відповідач отримав 40000 доларів США строком до 01 серпня 2018 року зі сплатою 16,45 % річних за користування кредитом.
ПАТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за договором та додатковою угодою до генерального договору виконало в повному обсязі та надало ОСОБА_1 кредитні кошти. Проте позичальник взяті на себе зобов`язання щодо сплати процентів та щомісячних платежів за кредитним договором не виконав, унаслідок чого станом на 21 січня 2015 року виникла заборгованість в розмірі 22346,15 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку (курс – 15,784755 грн за 1 долар США) складає 352728,58 грн, з яких відсотки – 20069,74 доларів США, що еквівалентно 316795,93 грн, підвищені відсотки/пеня – 2276,41 доларів США, що еквівалентно 35932,65 грн. 
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача в користь банку заборгованість по додатковій угоді № BL7593/BL7593-К до генерального договору про надання кредитних послуг № BL 7593 від 12 серпня 2008 року в розмірі 22346,15 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку (курс – 15,784755 грн за 1 долар США) складає 352728,58 грн та судовий збір в розмірі 3527,29 грн.
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 липня 2015 року позов задоволено частково.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Універсал Банк» за додатковою угодою № BL7593/BL7593-К до генерального договору про надання кредитних послуг № BL 7593 від 12 серпня 2008 року заборгованість за відсотками в розмірі 17755 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 280176,58 грн та пеню в розмірі 3115,60 грн, а всього заборгованість у розмірі 283292,18 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Універсал Банк» судовий збір в розмірі 2832,92 грн.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 листопада 2022 року у цій справі заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, а провадження у справі закрити.
У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, просив рішення суду скасувати, а провадження у справі закрити. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце судового засідання, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, рішення суд першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» з таких підстав.
Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк», суд першої інстанції вважав, що позичальник ОСОБА_1 не виконав умови генерального договору та додаткової угоди до нього, у зв`язку з чим виникла заборгованість за відсотками та пенею, яку необхідно стягнути з відповідача в користь позивача у межах строку позовної давності за період з 02 березня 2012 року по 02 березня 2015 року.
Проте такі висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з порушенням вимог закону.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною 1 статті 10, частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 13 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як передбачено пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
За матеріалами справи судом установлено, що 12 серпня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та відповідачем ОСОБА_1 був укладений генеральний договір про надання кредитних послуг № BL 7593 (далі – генеральний договір), відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні послуги у валютах, вказаних в цьому договорі в рамках встановленого в базовій валюті, що дорівнює 69000 доларів США, зі строком повернення використаної суми ліміту не пізніше 01 серпня 2028 року та сплатою відсотків за користування кредитним лімітом встановленої в індивідуальних угодах, що є невід`ємною частиною цього договору (а. с. 5-8).
12 серпня 2008 року між позивачем та відповідачем була укладена додаткова угода № BL7593/BL7593-К до генерального договору, відповідно до умов якої банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти у розмірі 40000 доларів США, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених в даній індивідуальній угоді.
У пунктах 3.1., 3.2. додаткової угоди № BL7593/BL7593-К до генерального договору зазначено, що за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування цією індивідуальною угодою встановлюється процентна ставка в розмірі 16,45 % річних. За користування кредитними коштами понад строк (або терміни погашення за графіком погашення кредиту), встановлений генеральним договором та/або цією індивідуальною угодою, процентна ставка встановлюється в розмірі 32,9 % річних. Розмір такої підвищеної процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника (а. с. 10). 
Додатковою угодою № 1 до генерального договору від 26 жовтня 2009 року сторонами зафіксовано фактичну заборгованість відповідача за договором, визначено плату за кредит, в тому числі визначено, що за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування за цією додатковою угодою у період з 26 жовтня 2009 року по 30 вересня 2012 року включно встановлюється процентна ставка у розмірі 3,76 % річних, з 01 жовтня 2012 року по 30 вересня 2012 року включно встановлюється процентна ставка у розмірі 24,07 %, а починаючи з 01 жовтня 2017 року встановлюється процентна ставка у розмірі 16,45 %.
Відповідно до пункту 1.3.2.3 додаткової угоди № 1 у разі виникнення у позичальника в період з 01 листопада 2009 року по 01 жовтня 2012 року прострочення по сплаті строкової та/або простроченої заборгованості згідно порядку, передбаченого цією додатковою угодою, та непогашення такої заборгованості до останнього календарного дня календарного місяця, в якому виникло прострочення, починаючи з першого робочого дня місяця, наступного за місяцем виникнення прострочення позичальник зобов`язується сплачувати банку проценти за користування кредитними коштами в розмірі 16,45 % річних за користування кредитними коштами без порушення встановленого строку (або термінів) погашення кредиту.
Згідно з пунктом 1.3.2.3.1. додаткової угоди № 1 за користування кредитними коштами понад строк (або терміни погашення за графіком погашення кредиту), встановлений договором та/або індивідуальною угодою та/або цією додатковою угодою, банк має право додатково нараховувати пеню, а позичальник при цьому зобов`язується її сплатити в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті.
Відповідно до пункту 1.3.2.3.2. додаткової угоди № 1 починаючи з 01 листопада 2012 року пункт 1.3.2.3.1. цієї додаткової угоди втрачає свою чинність, а за користування кредитними коштами понад строк встановлюється процентна ставка в розмірі 32,90 % річних (а. с. 11-13).
Крім того судом встановлено, що 26 жовтня 2009 року між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до генерального договору, відповідно до умов якої сторони домовились, що розмір плати за користування кредитом, передбачений договором (проценти за користування кредитом, комісії/плата/винагороди за надання кредиту/відкриття кредитної лінії тощо) в будь-якому випадку не може перевищувати максимальних розмірів, передбачених додатком № 1 до цієї додаткової угоди до договору, якщо інше не передбачено умовами договору та/або окремими додатковими угодами до договору (а. с. 15).
Згідно з наданим банком додатком до розрахунку заборгованості по нарахованим відсоткам та пені за кредитним договором № BL 7593 за період з 19 жовтня 2011 року по 21 січня 2015 року відповідачу нарахована заборгованість по відсотках та пені у розмірі 22346,15 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 352728,58 грн (а. с. 17-19).
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частиною 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як передбачено статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з частиною 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Як передбачено частиною 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У свої постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс 18) Велика Палата Верховного Суду зробила наступні правові висновки.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
За матеріалами справи судом встановлено, що у кредитному договорі сторони погодили кінцевий термін повернення кредиту – 01 серпня 2018 року, однак банк скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту, що підтверджується заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2014 року в цивільній справі № 161/20763/13-ц за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту, яким ухвалено стягнути з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість по додатковій угоді № BL7593/BL7593-К до генерального договору про надання кредитних послуг № BL 7593 від 12 серпня 2008 року в розмірі 394700,72 грн, з яких заборгованість за кредитом – 308997,20 грн, заборгованість за відсотками – 77750,31 грн, підвищені відсотки – 7953,20 грн.
Таким чином, право позивача нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося у зв`язку із достроковою вимогою про повернення кредиту, а тому після такої вимоги банк не мав права нараховувати відсотки за користування кредитом, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом не підлягають задоволенню у зв`язку з їх безпідставністю.
В апеляційній скарзі відповідач просив скасувати заочне рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України.
Апеляційний суд вважає, що підстав для закриття провадження у цій цивільній справі не має з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.
Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.
Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову – це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.
Аналогічний за змістом висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18).
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
Як встановлено судом, при зверненні до суду з позовом у грудні 2013 року ПАТ «Універсал Банк» просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по додатковій угоді № BL7593/BL7593-К до генерального договору про надання кредитних послуг № BL 7593 від 12 серпня 2008 року в розмірі 49487,91 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку (курс – 7,9757 грн за 1 долар США) складає 394700,72 грн, з яких заборгованість за кредитом – 308997,20 грн, заборгованість за відсотками – 77750,31 грн, підвищені відсотки – 7953,20 грн.
Отже правові підстави звернення до суду із позовом у справі, що переглядається, та у справі № 161/20763/13-ц не є тотожними.
За таких обставин суд апеляційної інстанції доходить висновку, що із-за невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права рішення суду першої інстанції слід скасувати з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк».

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 липня 2015 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий 

Судді