Справа № 930/1690/22
Провадження № 22-ц/801/491/2023
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Науменко С. М.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2023 року	Справа № 930/1690/22	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого судді Сопруна В.В.,
суддів Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В., 
       розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №930/1690/22 запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей та на утримання дружини, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 21 грудня 2022 року, яке ухвалене суддею Науменко С.М. в Немирівському районному суді Вінницької області, повний текст складено 26 грудня 2022 року, 

в с т а н о в и в :

В вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей та на утримання дружини, мотивуючи позовні вимоги тим, що 20 серпня 2020 року між сторонами був укладений шлюб.
За час спільного проживання сторони мають спільних неповнолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після початку війни і введення в Україні воєнного стану позивач разом з дітьми виїхала за кордон в Республіку Ірландію де вона з дітьми проживає по даний час.
Діти перебувають на утриманні позивача і з моменту їх виїзду за кордон відповідач не бере участі в матеріальному утриманні дітей та не надає коштів.
Відповідач працевлаштований офіційно, є особою працездатного віку і може надавати матеріальну допомогу дітям, проте добровільно цього не робить.
Крім того, відповідач має на праві власності квартиру за адресою - АДРЕСА_1 , так як відповідач являється учасником бойових дій то він має значні пільги по сплаті комунальних послуг, тому майже не несе ніяких витрат, маючи при цьому високий дохід. Також, відповідач не так давно придбав високовартісний автомобіль HONDA CRV.
Також, позивачу відомо, що відповідач як учасник бойових дій отримав від держави безкоштовно у власність земельну ділянку, яку здає в оренду та отримує дохід.
Крім того, позивач перебуває у декретній відпустці та теж потребує матеріальної допомоги.
Відповідач ухиляється від свого обов`язку по утриманню дружини яка перебуває у декретній відпустці, чим порушує права позивача, передбачені ч.2, 4 ст.84 Сімейного кодексу України, якими передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Позивач з відповідачем не дійшли згоди щодо розміру його участі в матеріальному утриманні дружини до досягнення дитиною 3-х річного віку, тому вона звертається до суду з даним позовом, щоб суд визначив розмір участі відповідача в матеріальному утриманні дружини.
Враховуючи те, що позивач в даний час знаходиться в декретній відпустці, і менша дитина нерозривно пов`язана з мамою, тому вона не має змоги працевлаштуватися та отримувати дохід і її єдиним джерелом доходу є соціальні виплати в сумі 860,00 грн на місяць.
Таким чином, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки від усіх доходів, щомісячно, до досягнення дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трьохрічного віку та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки від усіх його доходів, але не менше як 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, з дати подання даного позову і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 21 грудня 2022 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки від усіх доходів, щомісячно, починаючи з 12 вересня 2022 року і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трирічного віку.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки від усіх його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 вересня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 6 471 грн.
Рішення суду у межах суми платежу за один місяць, допущено до негайного виконання.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним, необґрунтованим, необ`єктивним, а також таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просив рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 21 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/8 частки від усіх його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 вересня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття.
В частині стягнення аліментів на дружину відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції зробив необґрунтований висновок щодо стягнення аліментів на дітей в розмірі 1/3 частини заробітку, та не звернув уваги на обставини, які зазначені в ст. 182 СК України, а тому вважає, що слід стягувати з нього аліменти на утримання дітей в розмірі 1/8 частини. 
Крім того, вважає, що позивачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного матеріального стану та отримання відповідачем високого доходу, тому були відсутні правові підстави для стягнення аліментів на утримання дружини. Зокрема, посилається на те, що позивач перебуває в Республіці Ірландія та отримує там матеріальну допомогу в розмірі 1000 євро, що свідчить про наявність у неї фінансування на нормальний рівень життя. 

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Зубань О.О. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 лютого 2023 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Відповідач займає посаду оперуповноваженого у ВП №5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, та отримує заробітну плату в розмірі 16 172 грн та додаткову винагороду відповідно до постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 268 з березня 2022 року у розмірі 30 000 грн, що підтверджується відповідними довідками.

Позивач не в змозі забезпечувати утримання їх спільних з відповідачем дітей, а відповідач, будучи особою працездатного віку, не маючи інших утриманців, матеріальної допомоги не надає, тому вищезазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду. 

У статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української PCP від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно із частиною першою та другою статті 27 названої Конвенції, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Статтею 51 Конституції України проголошено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Тобто, держава визнає захист прав і свобод дитини одним з пріоритетів своєї політики та гарантує дитині рівень життя, необхідний для гармонійного розвитку.

У частині 8 статті 7 СК України зазначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Відповідно до частини 2 статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини 1, 2 статті 155 СК України).

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У частині 3 статті 181 СК України зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У частині 1 та 2 статті 182 СК України визначено, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як передбачено частиною 4 статті 81 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції вірно виходив з того, що сторони проживають окремо, діти проживають разом із матір`ю. Відповідач не надає добровільної матеріальної допомоги на  утримання та виховання дітей. Доказів на спростування вказаної обставини відповідачем надано не було ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції,тому вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей є доведеними і обґрунтованими.
Суд апеляційної інстанції погоджується із таким висновком суду, враховуючи вимоги ст. 182 СК України. Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив всі обставини справи, дав належну оцінку наданим сторонами доказам, визначивши розмір аліментів на утримання спільних дітей сторін, що є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.
Відповідач не виконав вказані вимоги процесуального закону щодо доведення належними і допустимими доказами своїх доводів, наведених у скарзі.

Крім того, як встановлено судом, відповідач разом з дітьми та її матір`ю спільно не проживає та не надає коштів на їх утримання, що і стало підставою для звернення до суду. 

Відповідно до ст.75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягненням дитиною трьох років.

Відповідно до ч.4 ст.84 СК України, право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина, є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Отже, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи працює вона, а також незалежно від її матеріального становища - за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

За таких обставин, встановивши, що позивач виховує малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сторони перебувають у шлюбі, відповідач є працездатним, офіційно працевлаштований, має дохід, інших утриманців не має, суд прийшов до обґрунтованого висновку про визначення розміру аліментів на дружину у розмірі 1/6 частини його доходу щомісячно, до досягнення сином трирічного віку.

Посилання відповідача на те, що позивач отримує матеріальну допомогу в розмірі 1000 євро, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи. 

Крім того, за приписами ч.4 ст.84 Сімейного кодексу Україну дружина має право на утримання, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

У свою чергу, доказів того, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу дружині суду не надано.

Відповідач є молодим чоловіком, вад здоров`я, які обмежували можливості працювати немає, офіційного працевлаштований та отримає дохід. Відповідач не надав суду доказів того, що дійсно має скрутне матеріальне становище, отже, суд першої інстанції, визначаючи підстави для стягнення аліментів на утримання дітей та дружини, врахував правила статті 84, 182 СК України, дав правильну оцінку зібраним у справі доказам для визначення належного до сплати розміру аліментів.

З урахуванням усіх встановлених обставин та з покликанням на норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, суд дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.
Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для скасування рішення, а тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу. 

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 21 грудня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 15 лютого 2023 року.

Головуючий                         Сопрун В.В.

Судді                                 Войтко Ю.Б.
                                       
                                                               Міхасішин І.В.