ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" січня 2023 р.           Справа№ 910/18450/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Яковлєва М.Л.
суддів:            Тищенко А.І. 
          Шаптали  Є.Ю. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи 

матеріали апеляційної скарги           Фізичної особи-підприємця Подорожного Володимира Михайловича
на рішення           Господарського суду міста Києва від 08.08.2022, повний текст якого складений 10.08.2022
у справі            №910/18450/21 (суддя Алєєва І.В.)
за позовом           Фізичної особи-підприємця Подорожного Володимира Михайловича
до                    Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімедзі»
про                     стягнення 16  413, 00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 14  200,00 грн. за надані за заявками на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 0023-12/06/21 та № 0024-14/06/21, але неоплачені послуги та пені в сумі 2  213,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання спірних заявок позивач надав транспортні послуги, проте відповідач ухиляється від їх оплати.
Відповідач проти  задоволення позову заперечив, пославшись на те, що ним спірні послуги не замовлялись та, відповідно, не отримувались, а наявний у наданих позивачем заявках на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 0023-12/06/21 та № 0024-14/06/21 підпис керівника відповідача йому не належить, печатка (її відбиток) на заявках навіть візуально відрізняється від печатки відповідача та, з огляду на вказані обставини,  звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про призначення судової експертизи для з`ясування належності підпису та печатки на спірних накладних керівнику відповідача та  відповідачу.
Щодо наданих відповідачем заперечень проти позову, позивач зазначив про те, що:
- директором та бухгалтером відповідача в телефонному режимі як позивачу, так і його представнику Рой Інні Володимирівні було підтверджено наявність спірної заборгованості;
- відповідачу було достеменно відомо про спірні заявки, проте він не звернувся до правоохоронних органів з приводу вчинення кримінального правопорушення щодо підробки підпису та печатки, а заперечувати проти наявность у нього обов`язку по оплаті спірних послуг почав лише після звернення позивача до суду з цим позовом;
- відповідач може самостійно змінювати печатку у будь-який час;
- відповідач не був позбавлений права звернутися до суду з позовною заявою про визнання недійними договорів - спірних заявок, проте вказаних дій не вчинив, що свідчить про дійсність таких договорів;
- доказом визнання відповідачем спірної заборгованості та ухилення відповідача від його оплати  є надана Рой Інною Володимирівною, яка  є фізичною особою-підприємцем та за усною домовленістю  здійснювала досудове врегулювання спору з відповідачем, довідка;
- про факт ухилення відповідача від оплати спірної заборгованість свідчить також перебування на розгляді в Господарському суді міста Києва інших позовів до відповідача де предметом спору є подібні позовні вимоги - стягнення заборгованості за перевезення.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.08.2022 у справі №910/18450/21 у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.
При розгляді спору сторін по суті суд першої інстанції, встановивши, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується надання позивачем на підставі заявок відповідача (№ 023-12/06/21 та № 0024-14/06/21) згідно наявних в матеріалах справи товарно-транспортних накладних № 41364 від 14.06.2021 та № 40838 від 12.06.2021 послуг з перевезення вантажу, відмовив у задоволенні позовних вимог з посиланням на те, що сторонами у спірних заявках погоджено, що оплата послуг за заявкою повинна бути здійснена відповідачем протягом 3-х банківських днів після отримання оригіналів товарно-транспортної накладної, проте позивачем не надано належних доказів на підтвердження  надсилання відповідачу оригіналів спірних товарно-транспортних накладних, так як надані позивачем на підтвердження вказаного факту квитанції та фото поштових відправлень компанії «Нова Пошта» № 59000702247335 та № 59000751758257 з огляду на відсутність опису відправлення не дають можливість  встановити фактичне направлення товарно-транспортних накладних № 41364 від 14.06.2021 та № 40838 від 12.06.2021. Крім того, судом першої інстанції прийнято до уваги і те, що з наданих експрес накладних та фото поштових відправлень компанії «Нова Пошта» № 59000702247335 та № 59000751758257 вбачається, що поштові відправлення були надіслані не на офіційну адресу відповідача. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець Подорожний Володимир Михайлович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2022 у справі №910/18450/21 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оспорюване рішення суду першої інстанції є таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права,  а також фактичним обставинам справи.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач послався на те, що: 
- висновок суду першої інстанції щодо не направлення позивачем відповідачу оригіналів товарно-транспортних накладних є таким, що не відповідає дійсності, так як направлення  підтверджується наданими позивачем доказами, а саме: роздруківками з електронної пошти позивача, листуванням в системі «Viber» з керівником відповідача, експрес накладними компанії «Нова Пошта» № 59000702247335 та № 59000751758257, а також тим, що вказані документи були додатками до направленої позивачем відповідачу через Укрпошту претензії;
-  судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме: представниця позивача 22.07.2022 надіслала через систему  «Електронний суд» клопотання про дистанційне ознайомлення з матеріалами справи шляхом надсилання електронної справи на офіційну електронну пошту представника, проте судом першої інстанції вказане клопотання не було розглянуто чим було обмежене права представника позивача щодо захисту прав клієнта в даній судовій справі.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.08.2022, справу №910/18450/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді - Куксов В.В., Шаптала Є.Ю..
З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу ІV ГПК України, до надходження матеріалів справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2022 витребувано у Господарського суду міста Київ матеріали справи №910/18450/21, а також відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи №910/18450/21.
25.08.2022 від представниці позивача надійшла виправлена апеляційна скарга.
12.09.2022 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2022 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Подорожного Володимира Михайловича на рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2022 у справі №910/18450/21 залишено без руху, апелянту надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, шляхом надання доказів сплати судового збору у розмірі 3  405,00 грн. та доказів надсилання копії апеляційної скарги та доданих до неї документів відповідачу.
29.09.2022 від Фізичної особи-підприємця Подорожного Володимира Михайловича до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява, до якої додані докази сплати судового збору у розмірі 3  405,00 грн. та докази надсилання копії апеляційної скарги та доданих до неї документів відповідачу.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/3205/22 від 07.10.2022 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2022, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Тищенко А.І., Шаптала Є.Ю..
Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим. суду).
Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2    481*100=248    100 грн.) крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 248  100,00 грн., справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Подорожного Володимира Михайловича на рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2022 у справі №910/18450/21, постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.
Станом на 18.01.2023 інших відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.
Враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням воєнного стану в Україні з 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, та його продовження Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022 від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022 та від 07.11.2022 № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», справа розглядається у розумний строк.
Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції -  підлягає зміні, з наступних підстав.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач зазначає про те, що ним за укладеними з відповідачем заявками на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 0023-12/06/21 та № 0024-14/06/21 відповідачу було надано послуги з перевезення вантажів на загальну суму 14  200,00 грн., які відповідачем оплачені не були.
На підтвердження факту надання ним спірних послуг позивачем до матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії:
- заявок на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 0023-12/06/21 та № 0024-14/06/21;
- виставлених позивачем відповідачу рахунків № 11 від 12.06.2021 та № 12 від 14.06.2021;
- актів про прийняття-передачу виконаних робіт № 11 від 14.06.2021 та № 12 від 15.06.2021 (вказані акти відповідачем підписані не були - примітка суду);
- скрін-шоту та роздруківки  з електронної пошти позивача НОМЕР_2 (у позові позивач зазначає про те, що вказана адреса є адресою його пошти - примітка суду) з Мариною Кушнір  ІНФОРМАЦІЯ_1  (у позові позивач зазначає про те, що вказана адреса є адресою відповідача - примітка суду);
- квитанцій та фото поштових відправлень компанії «Нова Пошта» № 59000702247335 та № 59000751758257, які свідчать про направлення кореспонденції позивачем Плотникову Валентину Олександровичу та Приватному підприємству «АСД-Логістик» (Іваненко Сергій Сергійович) та  з яких слідує, що адресати кореспонденцію не отримали;
- претензії від 06.07.2021 з доказами її направлення відповідачу (вказане відправлення відповідачем отримано не було та повернулось позивачу з відмітками пошти «пошкоджено, забруднено, відсутня упаковка» та «адресат відсутній за вказаною адресою»;
- товарно-транспортних накладних № 41364 від 14.06.2021 та № 40838 від 12.06.2021;
- роздруківки листування в системі «Viber» за номером телефону   НОМЕР_1 (позивач стверджує, що вказаний номер належить керівнику відповідача Пєнєву П.В. - примітка суду);
- скрін-шоту та роздруківки  з електронної пошти позивача ІНФОРМАЦІЯ_2  (у позові позивач зазначає про те, що вказана адреса є адресою його пошти - примітка суду) з ТОВ «Будтехсервіс» ІНФОРМАЦІЯ_3 (позивач зазначає про те, що вказана адреса була йому надана бухгалтером відповідача - примітка суду);
- відповіддю Фізично особи-підприємця Рой Інни Володимирівни на усний запит позивача (позивач зазначає про те, що вказана особа за усною домовленістю з позивачем здійснювала досудове врегулювання спору з відповідачем та є свідком визнання відповідачем спірної заборгованості - примітка суду).
Водночас відповідач заперечив проти факту підписання ним спірних заявок зазначивши про те, що  підпис від імені керівника відповідача на вказаних заявках останньому не належить, а відбиток печатки відповідача на заявках навіть візуально відрізняється від печатки відповідача та, з огляду на вказані обставини, звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про призначення судової експертизи для з`ясування належності підпису та печатки на спірних накладних керівнику відповідача та  відповідачу.
При розгляду спору сторін по суті суд першої інстанції встановив, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що позивачем на підставі заявок відповідача (№ 023-12/06/21 та № 0024-14/06/21), згідно наявних в матеріалах справи товарно-транспортних накладних № 41364 від 14.06.2021 та № 40838 від 12.06.2021 здійснено перевезення вантажу, з чим колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України).
Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Частиною 2 вказаної статті передбачено, що договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.
Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу (ч.ч. 3, 4 ст. 909 ЦК України).
Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що  зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України:
- правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони;
- правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. 
- правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
- правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. 
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Отже, відповідно до положень ЦК України та ГК України договір перевезення  має бути укладений у письмовій формі (в тому числі і шляхом фіксації його змісту в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони).
Як встановлено вище, відповідач заперечує проти факту підписання ним спірних заявок.
При цьому оригіналів спірних заявок до матеріалів справи не долучено, а з огляду на те, що позивачем фактично підтверджено те, що все листування сторін відбувалось за допомогою обміну електронними листами, а відповідач заперечує проти факту підписання ним вказаних заявок, оригінали спірних заявок не можуть бути надані суду жодною з сторін.
Водночас, з огляду на відсутність оригіналів заявок на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 0023-12/06/21 та № 0024-14/06/21, встановлення справжності підпису керівника відповідача на них за допомогою судової експертизи є неможливим, адже п. 3.5 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень (затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.10.1998 за № 705/3145) заборонено проведення почеркознавчих досліджень за копіями, за  фотознімками та іншими копіями об`єкта.
Отже позивачем належними та допустимим доказами не доведено факту підписання відповідачем спірних заявок.
Щодо наданих позивачем товарно-транспортних накладних № 41364 від 14.06.2021 та № 40838 від 12.06.2021, які за змістом положень ст. 909 ЦК України, також можуть підтверджувати укладення договору перевезення, колегія суддів зазначає про таке.
Зі змісту  вказаних накладних слідує, що замовником, покупцем та вантажоодержувачем є ТОВ «Автомехцентр», постачальником АТ «ЗЗБК ім. Ковальскої», якими і підтверджено господарську операцію з придбання та перевезення вантажу. Будь-які відомості про участь у вказаній господарській операції позивача та відповідача ці накладні не містять. 
При цьому колегія суддів зазначає і про те, що за змістом спірних заявок перевезення мало відбутися за маршрутом: м. Київ, вул. Добрининська 8 - м. Новомосковськ, вул. Північна, 1-А, а накладні свідчать про те, що перевезення відбувалося за іншим маршрутом: . Київ, вул. Резервна 8 - м. Новомосковськ, вул. Північна, 1-А.
Отже, надані позивачем товарно-транспортні накладні № 41364 від 14.06.2021 та № 40838 від 12.06.2021 також не можуть свідчити про укладення між позивачем та відповідачем договорів перевезення та їх виконання.
Щодо наданих позивачем роздруківок електронного листування та роздруківки листування в системі «Viber», колегія суддів зазначає про те, що матеріалами справи не підтверджується те, що Марина Кушнір  ІНФОРМАЦІЯ_1 (у позові позивач зазначає про те, що вказана адреса є адресою відповідача - примітка суду), ТОВ «Будтехсервіс» ІНФОРМАЦІЯ_3 (позивач зазначає про те, що вказана адреса була йому надана бухгалтером відповідача - примітка суду) та номер телефону   НОМЕР_1 (позивач стверджує, що вказаний номер належить керівнику відповідача Пєнєву П.В. - примітка суду) мають будь-яке відношення до відповідача. При цьому колегія суддів зауважує на тому, що у відзиві на позов відповідач зазначає про відсутність електронної пошти та офіційної електронної  адреси та вказує інший номер телефону - НОМЕР_2 .
Щодо направлення позивачем відповідачу для підписання актів прийняття-передачу виконаних робіт № 11 від 14.06.2021 та № 12 від 15.06.2021 та рахунків № 11 від 12.06.2021 та № 12 від 14.06.2021, колегія суддів зазначає, що сам лише факт їх направлення не може свідчити про погодження сторонами умов договорів перевезення. При цьому колегія суддів зауважує і на тому, що квитанції та фото поштових відправлень компанії «Нова Пошта» № 59000702247335 та № 59000751758257 свідчать про направлення кореспонденції позивачем не відповідачу, а   Плотникову Валентину Олександровичу та Приватному підприємству «АСД-Логістик» (Іваненко Сергій Сергійович), в той час як будь-які належні докази того, що вказані особи мають відношення  до відповідача позивачем суду також надано не було.
Направлення позивачем відповідачу претензії від 06.07.2021 (вказане відправлення відповідачем отримано не було та повернулось позивачу з відмітками пошти «пошкоджено, забруднено, відсутня упаковка» та «адресат відсутній за вказаною адресою») та відповідь Фізичної особи-підприємця Рой Інни Володимирівни на усний запит позивача (позивач зазначає про те, що вказана особа за усною домовленістю з позивачем здійснювала досудове врегулювання спору з відповідачем та є свідком визнання відповідачем спірної заборгованості - примітка суду) за відсутності інших доказів  також не можуть свідчити про укладення між позивачем та відповідачем договорів перевезення та їх виконання.
Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).
Законом України №132-IX від 20.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» (набув чинності 17.10.2019), зокрема, внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».
Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18. 
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі «Бендерський проти України» («BENDERSKIY v. Ukraine»), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Дослідивши вищевказані докази з урахуванням приписів ст.ст. 76-79 ГПК України, колегія суддів зазначає про те, що наданими позивачем доказами у їх сукупності не підтверджується укладення між позивачем та відповідачем  договорів перевезення та їх виконання.
Отже, з огляду на обставини, які викладені вище, правові підстави для стягнення з відповідача як плати за перевезення в сумі 14  200,00 грн., так і пені в сумі 2  213,00 грн. відсутні, проте рішення суду першої інстанції підлягає  зміні в мотивувальній частині.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів  зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
За змістом ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 статті 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).
Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мале місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2022 у справі №910/18450/21 підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови. 
Враховуючи вимоги, які викладені в апеляційній  скарзі та зміну цією постановою лише мотивувальної частини рішення суду першої інстанції і залишення без змін його резолютивної частини, якою у задоволенні позову відмовлено повністю, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Подорожного Володимира Михайловича задоволенню не підлягає, а витрати зі її подачу відповідно до приписів ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Подорожного Володимира Михайловича на рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2022 у справі №910/18450/21  залишити без задоволення.
2. Змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2022 у справі №910/18450/21, виклавши її в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2022 у справі №910/18450/21 залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
4. Матеріали справи №910/18450/21  повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя                                                            М.Л. Яковлєв 

Судді                                                                                А.І. Тищенко

                                                                                Є.Ю. Шаптала