Постанова
Іменем України
16 березня 2023 року
м. Київ
справа № 235/2890/20
провадження № 51-1817км21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючої                                                ОСОБА_1 ,
суддів                                                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                 ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Донецького апеляційного суду від 18 січня 2022 року в кримінальному провадженні № 12020050410000811 за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоторецького Красноармійського району Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.   
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1.        За вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 листопада 2020 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.
2.        Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 10 квітня 2020 року приблизно о 09:00, знаходячись біля домоволодіння на АДРЕСА_1 , під час конфлікту на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків із ОСОБА_7 умисно наніс їй один удар рукою в ліву тім`яно-потиличну частину голови, спричинивши потерпілій легкі тілесні ушкодження.
3.        Ухвалою Донецького апеляційного суду від 19 січня 2021 року зазначений вирок стосовно ОСОБА_6 залишено без змін.
4.        Постановою Верховного Суду від 11 листопада 2021 року вищевказану ухвалу апеляційного суду скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
5.        Оскарженою ухвалою Донецького апеляційного суду від 18 січня 2022 року вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 
04 листопада 2020 року стосовно ОСОБА_6 скасовано та закрито кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_6 в суді і вичерпанням можливості їх отримання. 
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
6.        У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду стосовно ОСОБА_6 з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Мотивує тим, що суд безпідставно визнав недопустимими доказами постанову слідчого про призначення судово-медичної експертизи та висновок цієї експертизи лише з тих підстав, що, на думку ОСОБА_6 , вони містять суперечності. Також не погоджується з висновком апеляційного суду про визнання доказів у кримінальному провадженні недопустимими через те, що наявна в матеріалах справи постанова про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні не підписана керівником прокуратури. Вважає, що відсутність такого підпису на вказаній постанові не свідчить про відсутність факту призначення процесуальними керівниками прокурорів прокуратури ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також відсутність у них відповідних процесуальних повноважень, адже відомості про них були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР), тоді як КПК не вимагає, щоб кожне рішення, яке приймається у зв`язку з розслідуванням справи, викладалось у формі постанови. Зауважує, що матеріали справи містять копію такої постанови, а її оригінал з підписом керівника прокуратури було надано стороною обвинувачення разом із запереченнями на апеляційну скаргу сторони захисту на вирок стосовно ОСОБА_6 , однак суд апеляційної інстанції належної оцінки їй не надав.
 
Позиції інших учасників судового провадження
7.        У судовому засіданні суду касаційної інстанції прокурор підтримала касаційну скаргу.
Мотиви Суду
8.        Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.   
9.        Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК  України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
10.   Згідно із ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
11.   Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим (ст. 370 КПК України). Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підставі його ухвалення.
12.   Ухвала апеляційного суду - це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, ухвали, що перевіряються в апеляційному порядку, тому, безумовно, повинна відповідати вимогам ст. 370 КПКУкраїни.
13.   Відповідно до вимог ч. 2 ст. 439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.
14.   При постановленні оскарженої ухвали апеляційний суд вищевказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався .
15.   Так, приймаючи рішення про скасування попередньої ухвали суду апеляційної інстанції від 19 січня 2021 року в цьому кримінальному провадженні, якою обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_6 було залишено без змін, Верховний Суд у постанові від 11 листопада 2021 року з посиланням на правові висновки Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 лютого 2021 року (справа № 754/7061/15) зазначив, що за змістом статей 36, 37, 110 КПК України рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, обов`язково повинно прийматися у формі постанови, яка має міститися у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень. Така постанова має відповідати передбаченим КПК України вимогам до процесуального рішення в формі постанови, у тому числі, бути підписаною службовою особою, яка її прийняла. Відсутність зазначеної постанови в матеріалах досудового розслідування або її непідписання керівником відповідного органу прокуратури обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень. 
16.   З цих підстав колегія суддів касаційного суду не погодилася з позицією суду апеляційної інстанції, який, встановивши відсутність підпису у постанові про призначення групи прокурорів, яка міститься в матеріалах кримінального провадження, вважав, що відсутність такого підпису сама по собі не означає, що цей слідчий або прокурор не мав відповідних повноважень. Крім того, колегія суддів апеляційного суду вказала на те, що КПК України не вимагає, щоб кожне рішення, яке приймається у зв`язку з розслідуванням кримінального провадження, викладалось у формі постанови, до того ж відомості про слідчих та прокурорів були внесені до ЄРДР. За таких обставин касаційним судом було прийнято рішення про призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
17.   За результатами нового апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції, дотримуючись вказівок касаційного суду, викладених в його постанові про скасування попередньої ухвали апеляційного суду стосовно ОСОБА_6 , розцінив відсутність в матеріалах справи підписаної постанови про призначення групи прокурорів як недотримання вимог кримінального процесуального закону. При цьому у своїй ухвалі обґрунтовано зазначив, що постанова керівника відповідного органу прокуратури про призначення (визначення) прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, має відповідати вимогам ст. 110 КПК України, у тому числі, постанова слідчого, дізнавача, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення. Водночас витяг з ЄРДР не може замінити постанову керівника відповідного органу прокуратури про призначення (визначення) прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, оскільки він не є кримінально-процесуальним рішенням, яке породжує зазначені правові наслідки. У випадку здійснення прокурором, який не визначений керівником органу прокуратури як такий, що здійснюватиме процесуальне керівництво у конкретному кримінальному провадженні, дій, передбачених ст. 36 КПК України, то вони здійснюються неналежним суб`єктом.
18.   Під час дослідження у судовому засіданні наявних у матеріалах справи доказів апеляційним судом було встановлено, що постанова від 10 квітня 
2020 року про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні усупереч вимогам статей 37, 110 КПК України не містить підпису першого заступника керівника Красноармійської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , а тому прокурори ОСОБА_8 та ОСОБА_11 не мали повноважень прокурора у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, передбачених ст. 36 КПК України (Т. 1, а. п. 8). Відтак зазначена постанова не могла породжувати відповідних правових наслідків, а саме: повідомлення 
ОСОБА_6 про підозру не уповноваженим прокурором ОСОБА_8 , надання слідчим за дорученням останньої доступу сторонам кримінального провадження до матеріалів досудового розслідування, направлення до суду затвердженого цією прокурором обвинувального акту від 30 квітня 2020 року 
(Т. 1, а. п. 36, 54, 55; т. 2, а. п. 2 - 4). Таким чином судом апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_6 висунуто обвинувачення без фактичного повідомлення про підозру, тобто без дотримання встановленої кримінальним процесуальним законом процедури, та за відсутності належних даних про повноваження прокурора ОСОБА_8 , яка затвердила обвинувальний акт. 
19.   При цьому, відхиляючи клопотання про дослідження долученої до заперечень прокурора на апеляційну скаргу сторони захисту постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 10 квітня 
2020 року, підписаної першим заступником керівника Красноармійської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , а також про допит останнього та слідчої 
ОСОБА_12 як свідків про обставини підписання зазначеної постанови, апеляційний суд послався на те, що вказана постанова не була відкрита стороні захисту у передбаченому КПК України порядку і не була предметом дослідження та оцінки місцевим судом, оскільки надана після розгляду кримінального провадження по суті; так само судом першої інстанції не допитувались вищевказані свідки, водночас поважних причин, які б перешкодили їх допиту, прокурор не навів. Таке рішення апеляційного суду цілком відповідає вимогам ч. 3 ст. 404 КПК України, яка покладає на цей суд обов`язок повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження,  не в кожному випадку, коли про це надійшло клопотання учасників судового провадження, а за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.
20.   За таких обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні здійснювалось не уповноваженими на те особами (органами), що є істотним порушенням прав людини і основоположних свобод та має наслідком визнання отриманих доказів недопустимими. Тому рішення апеляційного суду про скасування обвинувального вироку стосовно ОСОБА_6 та закриття кримінального провадження щодо нього у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримання ґрунтується на вимогах закону.
21.   З огляду на вищенаведене, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а оскаржену ухвалу апеляційного суду стосовно ОСОБА_6 слід залишити без зміни.
 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, колегія суддів 
ухвалила:
Ухвалу Донецького апеляційного суду від 18 січня 2022 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Судді:

ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                  ОСОБА_3