ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/430/23	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/286/23 Категорія: 331500000 	Марцішевська О.М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н.  І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.
секретар Зінченко Ю.О.

учасники справи: 
заявник – ОСОБА_1 ;
представник позивача – адвокат Хомік Сергій Григорович;
зацікавлена особа – ОСОБА_2 ; 
представник заінтересованої особи – адвокат Подплєтьонний Сергій Сергійович;
особа, що подала апеляційну скаргу – представник заінтересованої особи – адвокат Подплєтьонний Сергій Сергійович;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Подплєтьонного Сергія Сергійовича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 січня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, 

в с т а н о в и в:

У січні 2023 року ОСОБА_1  звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису.
Заява обґрунтована тим, що з 2007 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . В період шлюбу у них народилось двоє дітей: ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 . В зв`язку з погіршенням сімейних стосунків 19.08.2022 року шлюб розірвано рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси. Після розірвання шлюбу заявниця з дітьми проживають окремо від колишнього чоловіка.
Незважаючи на припинення сімейних відносин з ОСОБА_2 та розірвання шлюбу, останній вчиняє відносно неї та спільних неповнолітніх дітей домашнє насильство. Вона неодноразово зверталась до поліції з приводу психологічного насильства з боку ОСОБА_2 , неадекватної, агресивної його поведінки відносно неї, хуліганських дій, погроз.
Під час спільного проживання з ОСОБА_2 останній постійно підіймав на неї руку, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав їй тілесних ушкоджень. Після розриву відносин, він все рівно не залишає її у спокої: весь час її переслідує, приходить до неї на роботу. На її звернення до поліції відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП, виносився терміновий заборонний припис відносно кривдника.
Із-за негативного впливу ОСОБА_2 на психологічний стан дітей, заявниця була вимушена укласти договір з Центром соціальних служб про надання соціальної послуги соціального супроводу/соціальної профілактики для сприяння стабілізації психоемоційного стану. Таким чином, вважає що він є особою, яка зазнала домашнього насильства.
Просила суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_1 на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: обмежити спілкування з дітьми; заборонити наближатися на відстань 500 м до місця її проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування постраждало особою; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 січня 2023 року заяву задоволено частково.
Видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в якому визначено наступні тимчасові обмеження його прав:
- обмежено спілкування з неповнолітніми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;
- заборонено ОСОБА_2 наближатися на 500 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 та роботи ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_3 ;
- заборонено особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;
- заборонено ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Строк обмежувального припису встановлено (три) місяці, тобто до 16 квітня 2023 року.
В іншій частині вимог відмовлено.
Зобов`язано ОСОБА_2 звернутись до Черкаського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді для здійснення соціального супроводу з метою надання соціально-педагогічної допомоги та попередження насильства в сім`ї.
Ухвалюючи рішення суд прийшов до висновку, що матеріалами справи встановлено вчинення ОСОБА_2 психологічного насильства до заявниці та неповнолітньої доньки ОСОБА_3 та вірогідність його продовження, враховуючи при цьому відсутність у нього критичного відношення до себе та враховуючи необхідність захисту прав та інтересів у першу чергу дитини, а тому наявні підстави для застосування до ОСОБА_2 обмежувального припису.
Крім того, враховуючи встановлені факти застосування з боку ОСОБА_2 в присутності дітей нецензурної лексики, суд вважав необхідним зобов`язати ОСОБА_2 звернутись до Черкаського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді для здійснення соціального супроводу з метою надання соціально-педагогічної допомоги та попередження насильства в сім`ї. До вказаного висновку суд дійшов, виходячи з необхідності забезпечення якнайкращих інтересів неповнолітніх дітей, яким відповідає зростання під опікою обох батьків у гармонійному, стабільному та безпечному середовищі.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду представник ОСОБА_2  – адвокат Подплєтьонний С.С. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення суду ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та порушенням судом норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в матеріалах справи немає жодного доказу вини ОСОБА_2 . Неодноразові звернення заявника в поліцію не підтверджують факт вчинення ним домашнього насильства. Вказує, що застосування заборонного припису судом першої інстанції зводиться до використання нецензурної лексики ОСОБА_2 у спілкуванні з колишньою дружиною та в присутності доньки. 
Зазначає, що у справі судом не встановлено, чи були слова, сказані ОСОБА_2 дійсно нецензурною лексикою, чи була нецензурна лексика направлена на заявника та доньку. Крім того, не встановлено місце, час, за яких обставин заявником були сказані слова. Зокрема, не встановлено обставин, які б свідчили про повторюваність, тривалість та систематичність вчинення домашнього насильства.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що незважаючи на припинення сімейних відносин з ОСОБА_2 та розірвання шлюбу, останній вчиняє відносно неї та їх неповнолітніх дітей домашнє насильство. Вона неодноразово зверталась до поліції з приводу психологічного насильства з боку ОСОБА_2 , неадекватної, агресивної його поведінки відносно неї, хуліганських дій, погроз.
Звертає увагу, що при розгляді даної справи, ОСОБА_2 не заперечував, що постійно вживає нецензурну лексику відносно неї та в присутності дітей.
Заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним вимогам.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням суду 19 серпня 2022 року. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Рішення про визначення місця проживання дитини не приймалося.
В 2017 році, 2018 році, 2020 році, 2022 році заявницею здійснено ряд звернень до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій колишнього чоловіка по відношенню до неї.
Так, відповідно до висновку про результати розгляду звернення гр.. ОСОБА_1 (ЄО № 70549 від 31.12.2017 року) від 04.01.2018 року встановлено, що 31.12.2017 року до Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області за відсутності ознак складу злочину із СВ ЧВП надійшло звернення гр. ОСОБА_1 , сварка з чоловіком, під час якої отримала тілесні ушкодження. В ході перевірки ОСОБА_1 звернулась з заявою, якій перевірку просила не проводити, так як у ситуації, яка склалась, розібрались самостійно.
22 травня 2022 року о 22:58 надійшло повідомлення ОСОБА_1 до поліції про те, що 22.05.2022 22:57 за адресою: АДРЕСА_4 що її чоловік вчиняє дебош та погрожує розправою – ЄО № 23384.
08 липня 2022 року надійшла заява ОСОБА_1 до поліції про те, що за адресою: АДРЕСА_2 05.07.22 року близько 23.00 год. чоловік заявниці гр. ОСОБА_2 погрожував заявниці.
25.11.2022 року о 06:14 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 25.11.2022 о 06:12 за адресою: АДРЕСА_2 , повідомила, що колишній чоловік вчиняє психологічне насилля, виривав вхідні двері – талон-повідомлення ЄО № 55991.
25 листопада 2022 року відносно ОСОБА_2 складено терміновий заборонний припис, відповідно до якого йому заборонено на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_1 , заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи. Припис складено на 5 діб, тобто до 30.11.2022 року.
02 грудня 2022 року до Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області надійшли матеріали звернення гр. ОСОБА_1 з приводу неправомірних дій її колишнього чоловіка гр. ОСОБА_2 . В ході перевірки в межах компетенції відділу превенції Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області було встановлено, що 02.12.2022 року близько 21 год. 00 хв. гр.. ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , поводив себе агресивно та неадекватно, в ході чого ображав нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою своїй колишній дружині гр. ОСОБА_1 . Відносно гр. ОСОБА_2 було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП – довідка про результати розгляду за зверненням ОСОБА_1 від 14.12.2022 року (ЄО № 57146 від 02.12.2022 року).
14 грудня 2022 року до Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області надійшли матеріали звернення гр. ОСОБА_1 щодо вчинення неправомірних дій. В ході проведення перевірки в межах компетенції сектору протидії домашньому насильству за попередньою інформацією встановлено, що 14.12.2022 о 16:48 за адресою: АДРЕСА_3 , повідомила, що чоловік вчиняє психологічне насилля, має розлади, поводиться неадекватно, агресивно. Відносно гр. ОСОБА_2 складено за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - довідка про результати розгляду за зверненням ОСОБА_1 від 21.12.2022 року (ЄО № 58807 від 14.12.2022 року).
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків (частини 2-4 статті 26 вказаного Закону).
Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з частиною 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Як вбачається з пункту 3 частини 1 статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Відповідно до частини 1 статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
З урахуванням змісту наведених норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.
Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.
Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.
Згідно з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом, зокрема, в постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 14 січня 2019 року у справі № 754/6995/19, від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/19, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису, суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Також у цих постановах Верховний Суд виходив з того, що звернення заявника до органів поліції самі по собі, не підтверджують факт вчинення насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що “враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству”, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях”.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП) може бути підставою для застосування заходів обмежувального припису. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц (провадження № 61-12915св19).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису,  ОСОБА_1 указувала, що ОСОБА_2 вчиняє щодо неї психологічне насильство, у зв`язку з чим вона зверталася до правоохоронних органів, а за наслідками конфлікту 25 листопада 2022 року, який стався між нею та ОСОБА_2 , працівником поліції винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника – ОСОБА_2 .
Колегія суддів, надаючи оцінку поданим сторонами доказам, встановивши фактичні обставини справи, доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 . 
Заявником у справі не надано достатньо належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог, а також ризиків, які можуть настати у майбутньому, у зв`язку із не виданням обмежувального припису ОСОБА_2 . 
Колегію суддів враховано, що терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 25 листопада 2022 року ОСОБА_2 не порушував, а матеріали справи не містять беззаперечних доказів на підтвердження повторного вчинення домашнього насильства психологічного характеру зі сторони ОСОБА_2 .
Відповідно до постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 лютого 2023 року, провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_2 за ст. 173-2 ч. 1 КпАП України за матеріалами об`єднаними в одне провадження 3 712/10801/22 та 712/247/23, щодо подій, які мали місце 25.11.2022 року та 14.12.2022 року, закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Дані про те, що вказана постанова оскаржена або скасована в матеріалах справи відсутні.
Також, заявником не надано суду доказів на підтвердження того, що у разі незастосування вказаних заявником у заяві про видачу обмежувального припису заходів та обов`язків щодо вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства у контексті положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», існує реальна загроза життю та здоров`ю заявника, а також настання тяжких чи особливо-тяжких наслідків.
Окремо колегія суддів вважає за доцільне звернути увагу щодо вимог заяви про видачу обмежувального припису щодо обмеження ОСОБА_2 в спілкуванні з неповнолітніми дітьми.
Відповідно до частин 1, 2 статті дев`ятої Конвенції Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2020 року у справі №753/10840/19 (провадження №61-22727св19) зроблено такий висновок: “Видача обмежувального припису є обов`язковою в разі доказово обґрунтованого постійного використання у безпосередньому спілкуванні або переписці з колишнім чоловіком/дружиною та дітьми погроз, у тому числі фізичною розправою, вживанням щодо них ненормативної лексики, образ та приниження, які кваліфікуються як домашнє насильство у формі психологічного насильства”.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК).
Слід зазначити, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 , який є батьком неповнолітніх дітей – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , вчиняв будь-які дії відносно своїх дітей, що свідчать про його жорстоке поводження з дітьми, вживанням щодо дітей ненормативної лексики, образ та приниження заявником суду не надано, тому у задоволенні заяви, зокрема, і у даній частині повинно бути відмовлено.
Виходячи з аналізу зазначених норм закону, а також встановивши, що докази, надані ОСОБА_1 в обґрунтування заявлених вимог, не вказують безумовно на вчинення ОСОБА_2 фізичного чи психологічного насильства стосовно заявниці у розумінні норм Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення фізичного чи психологічного насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цих осіб, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між сторонами, колегія судів приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.
Окремі звернення заявниці до органів поліції не підтверджують фактів вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити,рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 січня 2023 року скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні вимог, заявлених ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису.
Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Подплєтьонного Сергія Сергійовича задовольнити.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 січня 2023 року скасувати та прийняти нове рішення.
В задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1 , зацікавлена особа  ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складений 29 березня 2023 року.

Судді