ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2023 р. 	Справа № 520/6846/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Калиновського В.А. ,
          розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2022 року, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 13.10.22  у справі № 520/6846/22
за позовом                ОСОБА_1  
до               Управління Служби безпеки України в Харківській області                       
про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Служби безпеки України в Харківській області, в якому просив суд:
- зобов`язати стягнути на користь ОСОБА_1 з Управління Служби безпеки України в Харківській області його середній заробіток за весь час затримки виплати по день фактичного розрахунку у сумі 381 651,15 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2022 року у справі № 520/6846/22 позов задоволено частково.
Стягнуто з Управління Служби безпеки України в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати по день фактичного розрахунку у сумі 536,13 грн.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Управління Служби безпеки України в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 5,34 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2022 року у справі № 520/6846/22, та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції протиправно не взяв до уваги, що виплата працівникові його середнього заробітку у разі затримки розрахунку при звільненні здійснюється роботодавцем за весь час такої затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення на користь працівника заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, та повинен виплатити середній заробіток за весь період невиплати належних працівникові при звільненні сум. Також зазначає про необґрунтованість зменшення судом першої інстанції розміру належного позивачу відшкодування. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що наказом Управління Служби безпеки України в Харківській області від 06.05.2021 року №85-ОС/дск позивача, звільненого з військової служби з дня виключення зі списків особового складу наказом голови СБУ України від 30.04.2021 року №578-ОС/дск, виключено із списків особового складу – з 06.05.2021 року (а.с. 17).
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2022 року у справі № 520/9809/21 було скасовано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2021 року.
Позов ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Харківській області щодо нездійснення виплати ОСОБА_1 грошової компенсації суми податку з доходів фізичних осіб у розмірі 10057,75 грн., утриманої під час виплати компенсації за неотримане речове майно під час проходження військової служби в СБУ.
Зобов`язано Управління Служби безпеки України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб у розмірі 10 057,75 грн., утриманої під час виплати компенсації за неотримане речове майно під час проходження військової служби в СБУ.
Не є спірною обставиною у цій справі, що зазначена компенсація у розмірі 10 057,75 грн., на виконання вищевказаного судового рішення відповідачем була виплачена позивачу 25.02.2022 року, що підтверджується також наданою позивачем банківською випискою (а.с. 7).
Позивач, вважаючи, що у відповідності до положень статей 116, 117 Кодексу законів про працю України має право на одержання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що  враховуючи дату звільнення позивача зі служби (06.05.2021) та дату набрання законної сили постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2022 року у справі №520/9809/21 про присудження позивачу відповідних виплат (20.01.2022), кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 259 днів.
За наслідками аналізу даних, розміщених на офіційному сайті Національного банку України щодо розміру облікової ставки НБУ станом на дату звільнення позивача (7,5 % річних), з урахуванням суми недоотриманих коштів 10057,75 грн., виходячи з розрахунку, що  7,5 % річних від цієї суми становить 754,33 грн., тобто 2,07 грн. за день затримки розрахунку (754,33:365), суд першої інстанції дійшов висновку про те, що враховуючи загальний період затримки розрахунку (з 06.05.2021 по 20.01.2022, що становить 259 днів), середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні становить 536,13 грн. (2,07 х259).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. 
У відповідності до Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року №8-рп/2002  (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми  Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.
Отже, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини. 
Колегія суддів зазначає, що спеціальне законодавство не врегульовує питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні працівників Служби безпеки України,  водночас такі питання врегульовані КЗпП України, а саме його статтями 116, 117, які належить застосовувати до спірних правовідносин.
Згідно з положеннями статті 116 КЗпП України,  при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ч. 1 статті 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у  статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 
З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під “належними звільненому працівникові сумами” необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
У відповідності до ч. 2 статті 117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Отже, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.
Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.
Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Аналогічна правова позиція була наведена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 року у справі № 821/1083/17.
За встановлених у цій справі обставин, повний розрахунок з позивачем після виключення його зі списків особового складу 06.05.2021 року, відповідачем проведений 25.02.2022 року шляхом виплати, на виконання рішення суду у справі № 520/9809/21, належної позивачу станом на час звільнення компенсації сум податку з доходів фізичних осіб у розмірі 10 057,75 грн.
У зв`язку із наведеним, враховуючи, що повний розрахунок з позивачем при звільненні відповідачем проведено поза межами встановленого ст. 116 КЗпП строку, що є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, колегія суддів зазначає про наявність у позивача права на отримання передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування за період з 06.05.2021 року по день фактичного розрахунку - 25.02.2022 року.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо неправильного визначення судом першої інстанції періоду затримки розрахунку при звільненні, а саме з 06.05.2021 року по дату набрання законної сили постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2022 року у справі №520/9809/21, оскільки як було зазначено вище, ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, та передбачене статтею 117 КЗпП України право на відшкодування, колишній працівник має за весь період невиконання такого обов`язку, у тому числі й після прийняття судового рішення.   
Щодо зменшення судом першої інстанції належного до виплати позивачу розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, колегія суддів зазначає наступне.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.
Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).
Водночас чітка формула застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні міститься у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19. Зазначений висновок був наведений Верховним Судом у постанові від 22 грудня 2022 року у справі № 380/10743/21.
Так, 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19 Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду ухвалено постанову, в якій сформовано наступний правовий висновок.
Синтаксичний розбір текстуального змісту статті 117 КЗпП України дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.
Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.
Таким чином, Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19 дійшов висновку, що залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку. Зазначена правова позиція була наведена Верховним Судом у постанові від 04 листопада 2021 року у справі № 200/10368/20-а.
У відповідності до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100), працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається  відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць. 
У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. 
Відповідно до п. 5, п. 8 Порядку № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні визначається шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих/календарних днів.
З матеріалів справи встановлено, що згідно довідки Управління Служби безпеки України в Харківській області про грошове забезпечення позивача за період з березня 2021 року по травень 2021 року, розмір грошового забезпечення позивача за останні два календарні місяці служби, що передували місяцю, в якому відбулося виключення позивача зі списків особового складу, а саме: березень 2021 року та квітень 2021 року становить – 76 330,23 грн. (38 123,12 грн. + 38 207,11 грн. = 76 330,23 грн.).
Кількість календарних днів у березні 2021 року - 31; у квітні - 30.
Отже, середньоденний заробіток позивача становить 1251,32 грн. (76 330,23 грн. / 61 день = 1251,32 грн.).
Як вказувалось вище, повний розрахунок з позивачем після його звільнення відповідачем проведений 25.02.2022 року шляхом виплати на виконання рішення суду  компенсації суми податку з доходів фізичних осіб у розмірі 10 057,75 грн.
Таким чином, кількість днів затримки розрахунку з позивачем при звільненні за період з 06.05.2021 року по 25.02.2022 року становить 296 днів.
Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.05.2021 року по 25.02.2022 року становить – 370 390,72 грн. (1251,32 грн. (середньоденна заробітна плата) х 296 (днів затримки розрахунку).
Згідно довідки Управління Служби безпеки України в Харківській області про заробіток позивача з січня 2021 року по травень 2021 року, розмір виплачених позивачу сум при звільненні у травні 2021 року склав  – 788 225,19 грн. (зокрема ОГД при звільненні – 510 187,95 грн., компенсація за невикористані дні відпустки – 269 408,64 грн., ОГД УБД до 9 травня – 1491,00 грн. тощо). 
Отже, загальний розмір належних до виплати позивачу сум у день звільнення становив – 798 282,94 грн. (788 225,19 грн. + 10 057,75 грн. (невиплачена у день звільнення компенсація)), а невиплачена при звільненні сума компенсації 10 057,75 грн. по відношенню до загальної належної до виплати суми складає 1,26 % (10 057,75 грн. по відношенню до 798 282,94 грн.).
Таким чином, виходячи з принципу пропорційності, середній заробіток, який підлягає виплаті позивачеві за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.05.2021 року по 25.02.2022 року становить  – 4 666,92 грн. (що становить 1,26 % від 370 390,72 грн.).
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не з`ясував та не дослідив істотні для правильного вирішення цієї справи обставини, не встановив розміру відшкодування, що підлягає стягненню на користь позивача з урахуванням обставин часткової виплати (не всіх) належних позивачеві сум при звільненні, що тягне пропорційне зменшення розміру відповідальності відповідача, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.
Згідно частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За правилами частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.  
Оскільки позов задоволено частково, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 46,56 грн., що є пропорційним до розміру задоволених позовних вимог (розмір задоволених позовних вимог 4 666,92  грн. відносно розміру заявлених позовних вимог 381 651,15 грн. = 1,22 %), відповідно, 46,56 грн. становить 1,22 % від сплаченої позивачем суми судового збору 3 816,52 грн.
Згідно пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно частини 1 ст.  317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328  Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2022 року у справі № 520/6846/22 - скасувати. 
Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Харківській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити частково.
Стягнути з Управління Служби безпеки України в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі - 4   666 (чотири тисячі шістсот шістдесят шість) грн. 92 коп.
В решті позову відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Служби безпеки України в Харківській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 46 (сорок шість) грн. 56 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.М. Мінаєва 	
Судді	   	З.О. Кононенко    В.А. Калиновський