Номер провадження: 22-ц/813/3866/23 
Справа № 495/9838/19
Головуючий у першій інстанції Заверюха В. О.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Кострицького В.В.
суддів Назарової М.В., Лозко Ю.П.
за участю секретаря: Пінькової К.Ю.,
учасники справи:
скаржник — ОСОБА_1 
стягувач — головний державний виконавець Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чекерська Лариса Валеріївна
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Одеського апеляційного суду в м. Одеса
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 04 жовтня 2022 року, ухвалену у складі судді Заверюхі В.О.
у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на неправомірну бездіяльність головного державного виконавця Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чекерської Лариси Валеріївни,-
в с т а н о в и в:
Короткий зміст скарги
ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на неправомірну бездіяльність головного державного виконавця Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чекерської Лариси Валеріївни, в якій просить: - визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Білгород-Дністровського вiддiлу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чекерської Лариси Валеріївни та зобов`язати її поновити порушене право ОСОБА_1 , скасувавши арешт на квартиру АДРЕСА_1 ; - судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покласти на Білгород-Дністровський вiддiл виконавчої служби у Білгород Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).
Мотивуючи таку скаргу ОСОБА_1 виходив з того, що згідно матеріалів виконавчого провадження, а саме розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 20.07.2022 року, заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_1 згідно виконавчого листа №495/9838/19, виданого 15.11.2021 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5 000 грн. щомісяця, починаючи з 05.11.2019 року до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 20.07.2022 року - відсутня. 20.07.2022 року головним державним виконавцем Білгород-Дністровського вiддiлу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чекерською Л.B. в рамках виконавчого провадження №67613471 винесено постанову про скасування заходів примусового виконання. Скасувавши заходи примусового виконання, державний виконавець проявила бездіяльність та неправомірно не зняла арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою від 12.01.2022 року. 22.07.2022 року скаржник звернувся з письмовою заявою до головного державного виконавця Білгород-Дністровського вiддiлу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чекерської Л.В., у якій просив надати письмову відповідь на якій законній підставі вона проявляє неправомірну бездіяльність по не зняттю арешту з належної скаржнику на праві власності квартири АДРЕСА_1 , проте як зазначає скаржник, письмової відповіді він не отримав. Скаржник вважає, що підстави для звернення стягнення на його майно відсутні, оскільки заборгованість з аліментів погашена, а тому відсутні підстави для подальшого продовження арешту майна. Оскільки державний виконавець відмовила у знятті арешту з майна, скаржник змушений звернутися до суду із відповідною скаргою. 

Короткий зміст оскаржуваної ухвали
Ухвалою Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 04 жовтня 2022 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на неправомірну бездіяльність головного державного виконавця Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чекерської Лариси Валеріївни - відмовлено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 судові витрати у вигляді правничої допомоги у розмірі 4 000 грн.
Мотивуючи таку ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи відсутність у боржника ОСОБА_1  іншого способу забезпечення виконання рішення суду про стягнення періодичних платежів, суд приходить до висновку, що у державного виконавця Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чекерської Л.В. були відсутні підстави для прийняття постанови про зняття арешту з майна боржника, визначені у вичерпному переліку ч.4 ст.59 Закону №1404-VIII. Крім того, згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 03.10.2022 року, станом на 30.09.2022 рік у скаржника ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим провадженням №63414313 у розмірі 498 грн. 90 коп. Суд першої інстанції виходячи з принципу та презумпції обов`язковості для виконання судових рішень, що набрали законної сили (частина перша статті 18 ЦПК України), саме на боржника лежить тягар доведеності того, що виконання рішення зі сплати аліментів забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, проте скаржник таких обставин не довів. Сама по собі сплата в певний період скаржником ОСОБА_1 аліментів після того, як він допустив наявність заборгованості, не свідчить про те, що виконання рішення є забезпеченим в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника у розумінні пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII. Стягувач ОСОБА_2 користуючись своїм правом, передбаченим ст.15 ЦПК України звернулась за правничою допомогою та до суду надала договір про надання правової допомоги від 08.08.2022 року, розрахунок суми гонорару за надання правової (правнича) допомоги та квитанцію до прибуткового касового ордеру №16 від 08.08.2022 року склала 4 000 грн.. Суд першої інстанції беручи до уваги те, що стягувачем ОСОБА_2 було надано суду належні та достатні доказів, які підтвердили здійснення адвокату відповідних оплат на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 грн., задовольнив таку вимогу.

Короткий зміст апеляційної скарги
Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, відповідно до якої просив скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення яким задовольнити скаргу ОСОБА_1 .
В мотивування апеляційної скарги скаржник зазначив, що суд першої інстанції не справедливий, без ознак незалежності і безсторонньості. Скаржник звернувся до суду з скаргою визнати неправомірною бездіяльності головного державного виконавця Чекерської Л.В. та зобов`язати її поновити порушене право скаржника, скасувавши арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Але, суд чомусь вирішив, що скаржник не працює, хоча питання так не ставилося, скаржник зазначає, що працював офіційно, через воєнний стан продовжує працювати неофіційно, отримує доходи, берє кошти в борг, аби сплачувати щомісячно аліменти в розмірі 5000 гривень. Зазначав, що заборгованості не має. Вважає, що суд першої інстанції не надав оцінки тому факту, що головний державний виконавець Чекерська Л.В. проігнорувала земельну ділянку площею 3, 51 га і не наклала арешт на не, а «тримається» квартири. Суд першої інстанції не звернув уваги при цьому на дитину, яка не пішла до школи, не лікується у логопеда, не відвідує розвивальні заклади, а 102 000 гривень, які скаржник виплатив заборгованості по аліментам. ОСОБА_2 спрямувала на платні подорожі до Європи. Вважає ухвалу суду односторонньою, не повною, не справедливою і такою, яка не може залишатися в силі. Стягнувши зі скаржника 4000 гривень правової допомоги, скаржник вважає, що суд поступив всупереч здоровому глузду і закону. Останнім подана скарга де сторонами є: ОСОБА_1 і головний державний виконавець Чекерська Л.В., які вирішують конкретне питання. Скаржнику не зрозуміло, чому при вирішенні питання, щодо зняття арешту з майна скаржника у справі приймає участь адвокат Царенко О.О.. Який пояснював, що він є представником стягувача ОСОБА_2 , на думку скаржника, інтереси якої жодним чином в даній скарзі не торкаються. ОСОБА_4 був присутнім на одному судовому засіданні. Суд не з`ясував, чи дійсно ОСОБА_2 знала про розгляд даної справи, її місцезнаходження, чи надавались повноваження Царенко О.О. на представництво інтересів ОСОБА_2 при розгляді скарги, і що входить у витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн, яка є значною сумою і на думку скаржника ніяким чином не може бути пов`язана з витратами у вигляді правничої допомоги, коли вони не є стороною по справі.
Явка сторін
В судове засідання сторони не з`явилися, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином в порядку визначеному законом. 
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду першої інстанції відповідає.
В силу ст.ст.15,16 ЦК України, ст.ст.4,5 ЦПК України кожен може звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав та свобод у спосіб, передбачений законом.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судовою колегією встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.06.2021 року, справа №495/9838/19 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини – задоволено частково.
З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 5000 грн. щомісяця, починаючи з 05.11.2019 року до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Рішення набрало чинності 18 жовтня 2021 року.
15.11.2021 року на виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.06.2021 року по справі №495/9838/19 був виданий виконавчий лист.
25.11.2021 року головним державним виконавцем Білгород-Дністровського вiддiлу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чекерською Л.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №67613471 за виконавчим листом №495/9838/19 виданий 15.11.2021 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5000,00 гривень щомісяця, починаючи з 05.11.2019 року до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Скаржник ОСОБА_1 отримав постанову про відкриття виконавчого провадження №67613471 від 25.11.2021 року з ідентифікатором для доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження.
12.01.2022 року з метою забезпечення виконання рішення суду головним державним виконавцем Білгород-Дністровського вiддiлу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чекерською Л.В. було винесено постанову про арешт всього рухомого та нерухомого майна боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди, витрат виконавчого провадження, штрафів 115 833 грн. 32 коп..
12.01.2022 року головним державним виконавцем Білгород-Дністровського вiддiлу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чекерською Л.В. винесено повідомлення про внесення відомостей про боржника ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників.
20.07.2022 року головним державним виконавцем Білгород-Дністровського вiддiлу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чекерською Л.В. винесено постанову про скасування заходів примусового виконання, якою виключено відомості про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників у звязку з погашенням заборгованості в повному обсязі.
Згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 20.07.2022 року, станом на 20.07.2022 рік заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим провадженням №67613471 відсутня.
21.07.2022 року скаржник ОСОБА_1 звернувся до головного державного виконавця Білгород-Дністровського вiддiлу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чекерської Л.В. з заявою про роз`яснення відмови у знятті арешту з майна, для подальшого оскарження в судовому порядку, оскільки заборгованість станом на 20.07.2022 рік відсутня.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно ст.1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Звертаючись до суду зі скаргою на неправомірну бездіяльність головного державного виконавця, скаржник ОСОБА_1 посилається на відсутність заборгованості зі сплати аліментів, що вказує про наявність підстав для зняття арешту з належного йому майна.
Частиною другою статті 71 Закону №1404-VIII передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Відповідно до статті 48, 56 Закону №1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Згідно ч.5 ст.13 Закону №1404-VIII постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.
Частинами четвертою, п`ятою статті 59 Закону №1404-VIII передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Скаржник ОСОБА_1 не працює, не отримує офіційних доходів, доказів наявності в нього щомісячного доходу, грошових коштів, достатніх для забезпечення виконання рішення суду про сплату аліментів ним ні державному виконавцеві, ні суду надано не було.
За таких обставин, враховуючи відсутність у боржника ОСОБА_1 іншого способу забезпечення виконання рішення суду про стягнення періодичних платежів, суд приходить до висновку, що у державного виконавця Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чекерської Л.В. були відсутні підстави для прийняття постанови про зняття арешту з майна боржника, визначені у вичерпному переліку ч.4 ст.59 Закону №1404-VIII.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26.05.2021 року у справі від 31 січня 2018 року у справі №336/61690/17 (провадження №61-29992св18), від 22 квітня 2021 року у справі №742/819/20 (провадження №61-565св21), від 28 квітня 2021 року у справі №577/4889/19(провадження №61-5670св20), №490/6309/16-ц (провадження провадження №61-473св21).
Крім того, згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 03.10.2022 року, станом на 30.09.2022 рік у скаржника ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим провадженням №63414313 у розмірі 498 грн. 90 коп..
Виходячи з принципу та презумпції обов`язковості для виконання судових рішень, що набрали законної сили (частина перша статті 18 ЦПК України), саме на боржника лежить тягар доведення того, що виконання рішення зі сплати аліментів забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, проте скаржник таких обставин не довів.
Сама по собі сплата в певний період скаржником ОСОБА_1 аліментів після того, як він допустив наявність заборгованості, не свідчить про те, що виконання рішення є забезпеченим в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника у розумінні пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII.
Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4 ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).
Доводи апелянта про те, що суд не з`ясував, чи дійсно ОСОБА_2 знала про розгляд даної справи, її місцезнаходження, чи надавались повноваження ОСОБА_4 на представництво інтересів ОСОБА_2 при розгляді скарги, і що входить у витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн, яка є значною сумою і на думку скаржника ніяким чином не може бути пов`язана з витратами у вигляді правничої допомоги, коли вони не є стороною по справі, є припущеннями скаржника так як стягувач ОСОБА_2 користуючись своїм правом, передбаченим ст.15 ЦПК України звернулась за правничою допомогою та до суду надала договір про надання правової допомоги від 08.08.2022 року, розрахунок суми гонорару за надання правової (правнича) допомоги та квитанцію до прибуткового касового ордеру №16 від 08.08.2022 року склала 4 000 грн.. Суд першої інстанції беручи до уваги те, що стягувачем ОСОБА_2 було надано суду належні та достатні доказів, які підтвердили здійснення адвокату відповідних оплат на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 грн., задовольнив таку вимогу.
Доводи апелянта про те , що суд  вирішив, що скаржник не працює, хоча питання так не ставилося, скаржник зазначає, що працював офіційно, через воєнний стан  продовжує працювати неофіційно, отримує доходи, берє кошти в борг, аби сплачувати щомісячно аліменти в розмірі 5000 гривень, підтверджують обгрунтованість позиції суду першої інстанції про те, що  ОСОБА_1 не працює, не отримує офіційних доходів, доказів наявності в нього щомісячного доходу, грошових коштів, достатніх для забезпечення виконання рішення суду про сплату аліментів ним ні державному виконавцеві, ні суду надано не було як в першій так і в апеляційній інстанції.
Колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що доводи апеляційної скарги щодо протиправності дій державного виконавця є безпідставними - необгрунтованими доказами, та по суті є припущенням апелянта, якє не відповідає висновками суду першої інстанції , в якому були зроблени відповідні висновки, з якими колегія суддів погоджується, а тому зазначені доводи висновків суду першої інстанції у даному випадку не спростовують та не є критикою оскаржуваного судового рішення.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що скаржником не доведена наявність порушень судом першої інстанції норм процесуального права. Відповідно до ст 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Білгород-Дністровського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.
Повне судове рішення складено 08 березня 2023 року.

Головуючий В.В. Кострицький

Судді М.В.Назарова

Ю.П. Лозко