Ухвала
Іменем України 
 
30 січня 2023 року
м. Київ
 
справа № 199/10197/21
провадження № 61-1132ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Сердюка В. В.,
 
розглянувши касаційну скаргу Дніпровської міської ради на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права користування житловим приміщенням,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Дніпровської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права користування житловим приміщенням.
 
До відкриття провадження у справі представник ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - адвокат Полях Н. Є. подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом: заборони органам, уповноваженим на здійснення видачі дозволів на вселення та реєстрацію осіб у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 надавати дозволи на вселення будь-яких осіб в кімнату № НОМЕР_1 зазначеного гуртожитку, в тому числі здійснювати реєстрацію місця проживання будь-яких осіб за вказаною адресою; заборони Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради приймати розпорядження про видачу ордера на житлову площу в розмірі 17,8 кв. м в гуртожитку комунальної власності за адресою: АДРЕСА_2 ; заборони Комунальному підприємству «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради укладати типові договори найму житлового приміщення в гуртожитку комунальної власності територіальної громади міста за адресою: АДРЕСА_2 ; заборони Виконавчому комітету Дніпропетровської міської ради надавати дозвіл на приватизацію кімнати АДРЕСА_3 .
 
Заява мотивована тим, що у позивачів є підстави вважати, що кімната АДРЕСА_3 , право користування якою просять визнати за собою позивачі, може бути надана в користування іншим особам шляхом видачі ордера на житлову площу в гуртожитку та укладення на підставі виданого ордера типового договору найму житлового приміщення в гуртожитках комунальної власності територіальної громади міста Дніпра. Невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду в разі вселення у згадану кімнату гуртожитку інших осіб на підставі ордера у зв`язку з тим, що в разі задоволення позову позивачам доведеться звертатися до суду з позовною заявою про визнання ордера на житлове приміщення недійсним та виселення осіб, що унеможливить проживання позивачів у спірній кімнаті до винесення рішення суду. Позивачі не мають іншого житла та проживають в кімнаті № НОМЕР_1 в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач вживає активні дії щодо припинення їх права на користування вказаним житлом.
 
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року заяву представника ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - адвоката Полях Н. Є. задоволено. В порядку забезпечення позову заборонено: органам, уповноваженим на здійснення видачі дозволів на вселення та реєстрацію осіб у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 надавати дозволи на вселення будь-яких осіб в кімнату №  НОМЕР_1 в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі й здійснювати реєстрацію місця проживання будь-яких осіб за вказаною адресою; Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради приймати розпорядження про видачу ордера на житлову площу в розмірі 17,8 кв. м в гуртожитку комунальної власності за адресою: АДРЕСА_2 ; Комунальному підприємству «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради укладати типові договори найму житлового приміщення в гуртожитку комунальної власності територіальної громади міста за адресою: АДРЕСА_2 ; Виконавчому комітету Дніпропетровської міської ради надавати дозвіл на приватизацію кімнати № НОМЕР_1 в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що предмет позову, встановлені обставини і зміст заявлених позовних вимог дають підстави для висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в цій справі, тому заяву представника ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - адвоката Полях Н. Є. про забезпечення позову необхідно задовольнити.
 
20 жовтня 2022 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на апеляційне оскарження, Дніпровська міська рада подала апеляційну скаргу на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року.
 
Дніпровська міська рада також заявила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року.
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2022 року визнано наведені у клопотанні Дніпровської міської ради підстави пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року неповажними, апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків,  а саме - заявнику необхідно було подати до апеляційного суду заяву про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення, в якій навести інші підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази. При цьому заявнику було роз`яснено про наслідки невиконання вимог ухвали суду.
 
30 листопада 2022 року на усунення недоліків апеляційної скарги Дніпровська міська рада подала до апеляційного суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року, яку мотивувала обставинами, вказаними в її первинному клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження.
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року на підставі пункту 4 частини першої статті 358 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у зв`язку з тим, що наведені Дніпровською міською радою підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року, наведені в її клопотанні, поданому 30 листопада 2022 року на усунення недоліків апеляційної скарги, є неповажними. 
 
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив з відсутності поважних причин пропуску Дніпровською міською радою строку на апеляційне оскарження ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року, а також вказав на ненадання Дніпровською міською радою доказів на підтвердження обставин, вказаних в її заяві від 30 листопада 2022 року про поновлення строку на апеляційне оскарження.
 
13 січня 2023 року Дніпровська міська рада подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - адвоката Полях Н. Є. про забезпечення позову.
 
Касаційне провадження в частині оскарження ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року не підлягає відкриттю з таких підстав.
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
 
За змістом наведеної норми процесуального права в касаційному порядку можуть бути оскаржені лише ті ухвали суду першої інстанції (згідно з наведеним переліком), які були переглянуті по суті в апеляційному порядку. В даному випадку оскаржувана заявником ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року не була переглянута по суті в апеляційному порядку, так як ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на вказане судове рішення.
 
Отже, вказана ухвала місцевого суду не підлягає касаційному оскарженню.
 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Оскільки ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження в частині оскарження вказаного судового рішення необхідно відмовити з наведених вище підстав.
 
Касаційна скарга Дніпровської міської ради в частині оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року, подана на підставі абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України, мотивована наявністю підстав для скасування ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року.
 
Касаційне провадження в частині оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року не підлягає відкриттю з таких підстав.
 
Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).
 
При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).
 
Зокрема, ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти росії»).
 
Питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, пункт 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»).
 
У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип «res judicata» (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).
 
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
Згідно зі статтею 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
 
Як встановлено апеляційним судом, в апеляційній скарзі Дніпровська міська рада зазначила, що вона отримала копію ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року 04 січня 2022 року.
 
Вперше ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року Дніпровська міська рада оскаржила у січні 2022 року. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради було залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору. Копія ухвали про залишення апеляційної скарги була отримана Дніпровською міською радою 17 лютого 2022 року. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2022 року вказану апеляційну скаргу було повернуто у зв`язку з невиконанням Дніпровською міською радою вимог ухвали суду від 15 лютого 2022 року про залишення апеляційної скарги без руху.
 
Звернувшись повторно 20 жовтня 2022 року з апеляційною скаргою на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року, Дніпровська міська рада заявила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
 
Встановивши, що наведені Дніпровською міською радою підстави пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року є неповажними, суд апеляційної інстанції ухвалою від 14 листопада 2022 року правильно залишив апеляційну скаргу без руху, надавши заявнику можливість усунути детально роз`яснені в ухвалі недоліки апеляційної скарги.
 
При цьому апеляційний суд надав детальне обґрунтування підстав відхилення наведених у клопотанні Дніпровської міської ради обставин. 
 
Так, відмовляючи в задоволенні клопотання Дніпровської міської ради про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року, апеляційний суд виходив з того, що сам факт введення воєнного стану на території України не може слугувати безумовною та достатньою підставою для визнання поважними причин пропуску процесуального строку для органу місцевого самоврядування, за відсутності відповідних обґрунтувань та доказів того, як саме введення воєнного стану, вплинуло на роботу цього державного органу. Посилання заявника на встановлення простою у роботі працівників Дніпровської міської ради у зв`язку із введенням воєнного стану як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження, є неспроможним, оскільки Дніпровська міська рада не обґрунтувала, яким чином такі обставини об`єктивно перешкодили вчасному поданню апеляційної скарги. При цьому неналежна організація процесу оскарження судового рішення з боку відповідальних осіб, виникнення організаційних складнощів у суб`єкта владних повноважень для своєчасного подання апеляційної скарги є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такими обставинами, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Відповідач, що діє від імені держави, як суб`єкт владних повноважень не може та не повинен намагатися отримати вигоду від організаційних складнощів, які склалися в нього, шляхом уникнення або зволікання з виконанням ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі щодо вчасного подання апеляційної скарги. Доказів існування об`єктивних непереборних обставин, пов`язаних з воєнним станом в Україні, які перешкодили відповідачу скористатися правом на звернення з апеляційною скаргою, Дніпровська міська рада не надала. Посилання заявника на продовження дії на території України карантину, пов`язаного з гострою респіраторною хворобою COVID-19, як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження, також є неспроможним, оскільки сам факт запровадження карантину не свідчить про безумовне поновлення пропущеного процесуального строку без наведення заявником обставин, які зумовлені карантинними обмеженнями і стали перешкодою у своєчасному вчиненні стороною процесуальних дій. Дніпровська міська рада не навела доводів та не надала доказів на підтвердження наявності істотних перешкод чи труднощів, зумовлених карантином, які унеможливили вчасне вчинення процесуальної дії щодо подання апеляційної скарги.
 
30 листопада 2022 року Дніпровська міська рада подала матеріали на усунення недоліків її апеляційної скарги на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року.
 
Встановивши, що в наданій 30 листопада 2022 року на усуненні недоліків апеляційної скарги заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року Дніпровська міська рада не навела інших (відмінних, від тих, які зазначені в її первісному клопотанні) підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, а також не надала доказів на підтвердження зазначених нею обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року і правильно відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на вказане судове рішення згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України.
 
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушенням принципу стабільності судового рішення, що суперечить статті 1291 Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 31 серпня 2021 року у справі № 911/3513/16  зазначено, що поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яке він використовує залежно від поважності причин пропуску строку на оскарження.
 
При цьому саме на заявника покладено обов`язок доведення наявності в нього об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення.
 
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» (Case of Union Alimentaria Sanders S. A. v. Spain) заява № 11681/85).
 
В оскаржуваному судовому рішенні апеляційного суду наведено належне обґрунтування відхилення доводів заяви Дніпровської міської ради про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року.
 
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд діяв у межах наданих йому цивільним процесуальним законодавством України повноважень, з додержанням вищенаведених вимог міжнародного законодавства та згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ.
 
Доводи касаційної скарги не свідчать про порушення апеляційним судом в оскаржуваному судовому рішенні норм процесуального права.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Із змісту касаційної скарги та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.
 
Тому у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року необхідно відмовити з наведених вище підстав.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
 
Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягають окремому розгляду клопотання Дніпровської міської ради про поновлення строку на касаційне оскарження.
 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Дніпровської міської ради на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права користування житловим приміщенням.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук   С. О. Карпенко	
 	 	
 	В. В. Сердюк