Постанова
Іменем  України
01 березня 2023 року
м. Київ
справа № 1527/2-574/11
провадження № 61-2984св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,
відповідачі (позивачі за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особа - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на постанову Одеського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року в складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Дрішлюка А. І., Громіка Р. Д.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2010 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект») звернулося до  суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
Позовні вимоги мотивовані тим, що між банком та ОСОБА_1 були укладені договори про надання споживчого кредиту: № 11166199000 від 07  червня 2007 року на  суму 50 000,00 доларів США, № 11163101000 від 08  червня 2007 року на суму 200 000,00 доларів США та № 11248370000 від 07  листопада 2007 року на суму 150 000,00 доларів США. 
Зобов`язання за цими договорами були забезпечені порукою ОСОБА_2 та іпотекою. Зокрема, з ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки від 07 червня 2007 року, на підставі якого вона передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 .
Оскільки позичальник належним чином не виконувала свої зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просив:
стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за договорами про надання споживчого кредиту: від 07 червня 2007 року в  сумі 58 665,01 доларів США (що еквівалентно 467 630,53 грн), від 08  червня  2007 року в розмірі 216 901,97 доларів США (що еквівалентно 1 728 968,98  грн),  від 07 листопада 2007 року в сумі 188 678,23 доларів США (що еквівалентно 1 503 991,92 грн);
звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 за ціною, визначеною експертом на час продажу, шляхом проведення прилюдних торгів для задоволення вимог банку за договорами про надання споживчого кредиту від 07 червня 2007 року та від 08 червня 2007 року.
Відповідачі  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали зустрічний позов до ТОВ «Кей-Колект», який обґрунтували тим, що під час укладення кредитних договорів банк не надав позичальнику об`єктивної, повної та достовірної інформації про умови кредитування, приховав фактичне значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредитів, чим ввів її в оману щодо ціни кредитних договорів, що є нечесною підприємницькою практикою. Кредитні договори містять несправедливі умови збільшення процентної ставки та дострокового погашення кредитів, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Зобов`язання за кредитними договорами виражені в доларах США, тоді як законним платіжним засобом на території України є гривня.
За таких обставин просили визнати договори про надання споживчого кредиту, додаткові угоди до них та договори іпотеки недійсними, як укладені під впливом обману, а договори поруки припиненими у зв`язку з порушенням статті 559 ЦК України.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 19 квітня 2019 року в задоволенні первісного позову відмовлено, вимоги зустрічного позову задоволено.
Визнано недійсними договори про надання споживчого кредиту № 11166199000 та № 11166200000, укладені між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» 07 червня 2007 року.
Визнати припиненим договір поруки № 119593, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 07 червня 2007 року для забезпечення виконання договору про надання споживчого кредиту № 11166199000 від 07 червня 2007 року.
Визнано недійсним іпотечний договір, укладений 07 червня 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк», реєстровий № 2486, відповідно до якого в іпотеку передана квартира АДРЕСА_1 . Скасовано заборону відчуження цієї квартири, накладену на підставі іпотечного договору за реєстровим № 2486, виключено з Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону її  відчуження та виключено з Державного реєстру іпотек запис про іпотечний договір від 07 червня 2007 року.
Визнано недійсними договори про надання споживчого кредиту № 11163101000 та № 11163148000, укладені між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» 08 червня 2007 року.
Визнано припиненим договір поруки № 119971, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 08 червня 2007 року для забезпечення виконання договору про надання споживчого кредиту № 11163101000 від 08 червня 2007 року.
Визнано недійсним іпотечний договір, укладений між ОСОБА_1 та  ПАТ «УкрСиббанк» 11 червня 2007 року, реєстровий № 2070, відповідно до  якого в іпотеку передані земельні ділянки №№  НОМЕР_1 та НОМЕР_2, які знаходяться за  адресою: АДРЕСА_2 . Скасовано заборону відчуження цих земельних ділянок, накладену на підставі іпотечного договору за реєстровим № 2070, виключено з Державного реєстру  заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону їх  відчуження та виключено з  Державного реєстру іпотек запис про іпотечний договір від 11 червня 2007 року.
Визнано недійсним іпотечний договір, укладений 08 червня 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк», реєстровий № 2522, відповідно до якого в іпотеку передана квартира АДРЕСА_1 .
Скасовано заборону відчуження цієї квартири, накладену на підставі іпотечного договору за реєстровим № 2522, виключено з Державного реєстру  заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону її  відчуження та виключено з Державного реєстру іпотек запис про іпотечний договір від 08 червня 2007 року.
Визнано недійсними договори про надання споживчого кредиту № 11248370000 та № 11248371000, укладені між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» 07 листопада 2007 року.
Визнано припиненим договір поруки № 156224, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 07 листопада 2007 року для забезпечення виконання договору про надання споживчого кредиту № 11248370000 від 07 листопада 2007 року.
Визнано недійсним іпотечний договір, укладений між ОСОБА_1 та  ПАТ «УкрСиббанк» 07 листопада 2007 року, реєстровий № 4722, відповідно до якого в іпотеку передана квартира АДРЕСА_3 . Скасовано заборону відчуження цієї квартири, накладену на підставі іпотечного договору за реєстровим № 4722, виключено з Державного реєстру  заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону її відчуження та виключено з Державного реєстру іпотек запис про іпотечний договір від 07 листопада 2007 року.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк перед укладенням спірних кредитних договорів не надав позичальнику інформацію про умови кредитування, не попередив про валютні ризики, приховав від неї більш вигідні умови кредитування, чим допустив обман та нечесну підприємницьку практику, тому ці договори, як і укладені до них додаткові угоди й іпотечні договори, підлягають визнанню недійсними.
Крім того, оскільки банк не пред`явив до поручителя протягом одного року від  дня укладення договорів поруки вимоги про виконання зобов`язань та без згоди поручителя збільшив обсяг його відповідальності, наявні підстави для визнання поруки ОСОБА_2  припиненою.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Одеського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 19 квітня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ТОВ «Кей-Колект» задоволено.
Стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на  користь ТОВ «Кей-Колект» кредитну заборгованість: за кредитним договором № 11166199000 від 07 червня 2007 року в сумі 58 665,01 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ (28,3668) складає 1 664 138,61 грн; за  кредитним договором № 11248370000 від 07 листопада 2007 року в сумі 188 678,23 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ (28,3668) складає 5 352 197,61 грн; та за кредитним договором № 11163101000 від 08 червня 2007 року в сумі 216 901,97 долар США, що в еквіваленті по курсу НБУ (28,3668) складає 6 152 814,80 грн.
Звернено стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , у рахунок часткового погашення заборгованості, що виникла на підставі договорів про надання споживчого кредиту № 11166199000 від 07 червня 2007 року, № 11163101000 від 08 червня 2007  року та № 11248370000 від 07 листопада 2007 року, яка в загальному розмірі склала 464 245,21 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ (28,3668) складає 13 169 151,00 грн, із встановленням способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів та початкової ціни - на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. 
Зустрічний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишено без задоволення.
Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що спірні кредитні договори не суперечать нормам цивільного законодавства, відповідають вільному волевиявленню сторін, вчинення цих  правочинів під впливом обману позичальник не довела, тому немає підстав  для визнання їх недійсними, як і укладених з метою забезпечення їх  виконання іпотечних договорів. Також не знайшли свого підтвердження доводи відповідачів про припинення поруки.
Водночас вимоги ТОВ «Кей-Колект» про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за договорами про надання споживчих кредитів та звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки встановлено, що позичальник належним чином не виконувала свої зобов`язання, у результаті чого виникла заборгованість у заявленому банком розмірі, який відповідачі не спростували.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
22 лютого 2021 року  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надіслали до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просять скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року й залишити в  силі рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 19 квітня 2019 року.  
Підставами касаційного оскарження зазначають неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а  саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у  постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року, постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі № 564/2199/15-ц, від 28  березня 2018 року, від 15 квітня 2020 року в справі № 369/7228/14-ц, та  від 30 червня 2020 року в справі № 264/5957/17; судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України.
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд неповно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення справи, не врахував відсутність доказів надання позичальнику інформаційних листів про умови кредитування, попередження її про валютні ризики, не звернув уваги на те, що укладення цих договорів ОСОБА_1 відбулося під впливом обману, оскільки банк приховав від неї інформацію про реальну відсоткову ставку. 
Також апеляційний суд не врахував, що банк пропустив річний строк для пред`явлення вимоги поручителю та без згоди останнього збільшив обсяг його відповідальності, тому порука є припиненою на підставі частин першої та четвертої статті 559 ЦК України. 
Крім того зазначають, що після пред`явлення до них вимоги про дострокове погашення кредитів банк втратив право нараховувати проценти та пеню, однак апеляційний суд на це уваги не звернув, не встановив дійсного розміру кредитної заборгованості, а також неправильно визначився з обсягом їх відповідальності.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
25 травня 2021 року справа № 1527/2-574/11 надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2021 року зупинено виконання постанови Одеського апеляційного суду від 30 грудня 2020 рокудо закінчення її перегляду в касаційному порядку.   
Позивач надіслав відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 29 листопада 2022 року справу призначено до  судового розгляду.
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
Установлено, що 07 червня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 11166199000, згідно з яким банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 50 000,00 доларів США, що еквівалентно 252 500,00 грн, зі сплатою 12,5% річних, на строк до 07 червня 2022 року
Того ж дня, 07 червня 2007 року, ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» уклали договір про надання споживчого кредиту № 11166200000, яким банк надав ОСОБА_1 кредит у формі кредитної лінії, що надається траншами, ліміт якої є рівним 2 078,00 грн.
У якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаними договорами про  надання споживчих кредитів 07 червня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та   ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, реєстровий № 2486, відповідно до якого в іпотеку передана квартира АДРЕСА_1 . 
Також в забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 11166199000 від 07 червня 2007 року, маж банком та  ОСОБА_2 07 червня 2007 року укладено договір поруки № 19593.
30 січня 2009 року ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» уклали додаткову угоду № 3 до договору про надання споживчого кредиту № 11166199000 від 07 червня 2007 року, якою виклали в новій редакції графік погашення кредиту.
08 червня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 11163101000, згідно з яким банк  надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 200 000,00 доларів США, що еквівалентно 1 010 000,00 грн, зі сплатою 13,5 % річних, на строк до 11 червня 2014 року.
Того ж дня, 08 червня 2007 року, ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» уклали договір про надання споживчого кредиту № 11163148000, яким банк надав ОСОБА_1 кредит у формі кредитної лінії, що надається траншами, ліміт якої є рівним 887,00 грн.
У якості забезпечення виконання зобов`язань за цими договорами про надання споживчих кредитів. 08 червня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та  ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, реєстровий № 2522, відповідно до якого в іпотеку передана квартира АДРЕСА_1 .
Також у забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 11163101000 від 08 червня 2007 року, між банком та  ОСОБА_2 08 червня 2007 року укладено договір поруки № 119971.
Крім того, для забезпечення виконання зобов`язань за договорами про надання споживчих кредитів від 08 червня 2007 року, 11 червня 2007 року ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 уклали іпотечний договір, реєстровий № 2070, відповідно до якого в іпотеку передано земельні ділянки №  НОМЕР_1 площею 0,0892 га та №  НОМЕР_2 площею 0,0873 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .
30 січня 2009 року ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» уклали додаткову угоду № 3 до договору про надання споживчого кредиту №11163101000 від 08 червня 2007 року, якою виклали в новій редакції графік погашення кредиту.
07 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 11248370000, згідно з  яким банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 150 000,00 доларів США, що еквівалентно 757 500,00 грн, зі сплатою 12,4 % річних, на строк до 07 листопада 2028 року.
07 листопада 2007 року ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» уклали договір про надання споживчого кредиту № 11248371000, яким банк надав ОСОБА_1 кредит у формі кредитної лінії, що надається траншами, ліміт якої є рівним 3 072,00 грн.
У якості забезпечення виконання зобов`язань за цими договорами про надання споживчих кредитів, 07 листопада 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, реєстровий № 4722, відповідно до якого в іпотеку передана квартира АДРЕСА_3 .
Також у забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 11248370000 від 07 листопада 2007 року, банк та  ОСОБА_2 уклали 07 листопада 2007 року договір поруки № 156224.
30 січня 2009 року ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» уклали додаткову угоду № 3 до договору про надання споживчого кредиту № 11248370000 від 07 листопада 2007 року, якою виклали пункт 1.2.2 договору в новій редакції.
За вказаними кредитними договорами банк виконав свої зобов`язання в  повному обсязі, надав позичальнику кредитні кошти, а позичальник у свою чергу допустила порушення умов договорів, внаслідок чого виникла заборгованість.
11 червня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 4 та договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, за якими до ТОВ «Кей-Колект» перейшло право вимоги за спірними договорами.
Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 15 серпня 2012 року залучено до участі в справі ТОВ «Кей-Колект» в якості правонаступника позивача ПАТ «УкрСиббанк».
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Щодо зустрічного позову про визнання договорів про надання споживчих кредитів, іпотечних договорів недійсними, припинення поруки
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на  встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. 
Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (частина перша цієї статті у редакції, чинній на час укладення кредитного договору).
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).
Як на підставу для визнання оспорюваних договорів про надання споживчого кредиту недійсними, відповідачі посилались на те, що такі договори укладені з  порушенням статей 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживача», оскільки перед укладенням договорів позивальник не була повідомлена про умови кредитування, валютні ризики, банк включив у договори несправедливі умови та ввів позивальника в оману, приховавши від неї інформацію про наявність більш вигідної системи кредитування.
Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. 
За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. 
Відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (тут і далі в редакції, яка діяла на момент укладення договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема, мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з  оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.
У частинах першій та другій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Згідно з частинами першою, другою, шостою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії  або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як  на  підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Установлено, що оспорювані договори про надання споживчого кредиту підписані ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , які досягли згоди з  приводу усіх істотних їх умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.
Умови договорів викладені чітко та з наявністю повної інформації стосовно умов кредитування, позивальник підписала кожну сторінку кредитних договорів, графіки погашення кредиту, виконувала їх умови.
Підписавши спірні договори, ОСОБА_1 підтвердила, що всі умови договорів їй цілком зрозумілі і вона вважає їх справедливими по відношенню до себе, а також, що перед укладенням договорів отримала від банку інформаційний лист згідно з вимогами законодавства України.
При цьому, отримавши кредитні кошти в іноземній валюті, позичальник взяла  на себе зобов`язання повернути їх саме в іноземній валюті, або в  її  гривневому еквіваленті, тим самим прийнявши на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу.
Обставини, які б свідчили про здійснення банком нечесної підприємницької практики та про введення позичальника в оману, зокрема сам факт обману, наявність умислу в діях банку, спрямованого на введення позичальника в оману щодо умов кредитування, відповідачі не довели.
Таким чином, встановивши, що спірні договори про надання споживчого кредиту не суперечать нормам цивільного законодавства, відповідачі не  довели обставини, на які посилались в своїй зустрічній позовній заяві, суд  апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав  для визнання їх недійсними, як і укладених з метою забезпечення їх виконання іпотечних договорів.
Також колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду щодо відсутності підстав для визнання поруки припиненою, виходячи з такого.
Звертаючись з зустрічним позовом, відповідачі зазначали, що порука є  припиненою з підстав, передбачених частинами першої та четвертою статті 559 ЦК України.
Частиною першою статті 559 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, порука припиняється за  наявності двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов`язання; ці зміни призвели, або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя.
Установивши, що внаслідок укладення банком та ОСОБА_1 додаткових угод до кредитних договорів відповідальність ОСОБА_2 , як  поручителя, не збільшилася, з умовами нарахування процентної ставки він  був ознайомлений при підписанні договорів поруки, апеляційний суд обґрунтовано вважав, що відсутні правові підстави для визнання поруки припиненою на підставі частини першої статті 559 ЦК України.
За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції на момент виникнення співних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не  встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням. 
У пунктах 3.1 договорів поруки зазначено, що договори діють до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основними зобов`язаннями.
Договорами про надання споживчого кредиту та додатковими угодами до них, укладеними між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів.
Установлено, що останні платежі за кредитними договорами здійснені позичальником у квітні 2010 року, тоді як з позовом до суду про стягнення заборгованості позивач звернувся 23 червня 2010 року.
З огляду на викладене, правильним є висновок апеляційного суду про відсутність підстав для припинення поруки з підстав, передбачених частиною четвертою статті 559 ЦК України.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень в частині вирішення зустрічного позову, оскільки зводяться до незгоди заявників з висновками судів та стосуються переоцінки доказів, щов силу вимог статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Щодо позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» про стягнення заборгованості
Відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на 04 серпня 2011 року відповідачі мають заборгованість за кредитними договорами в загальній сумі 464 245,21 доларів США, а саме:
за кредитним договором № 11166199000 від 07 червня 2007 року в розмірі 58 665,01 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ (7,9712) складає 467 630,53 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 44 716,71 доларів США, заборгованість за процентами - 12 008,94 доларів США, пеня - 733,07 доларів США та 1 206,29 доларів США (за період з 05 серпня 2010 року по 04 серпня 2011 року);
за кредитним договором № 11163101000 від 08 червня 2007 року в розмірі 216 901,97 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ (7,9712) складає 1 728 968,98 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 154 760,05 доларів США, заборгованість за процентами - 50 814,56 доларів США, пеня - 6 280,27 доларів США та 5 047,09 доларів США (за період з 05 серпня 2010 року по 04 серпня 2011 року);
за кредитним договором № 11248370000 від 07 листопада 2007 року в сумі 188 678,23 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ (7,9712) складає 1 503  991,92 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 147 896,87 доларів США, заборгованість за процентами - 36 259,69 доларів США, пеня - 452,35  доларів США та 4 069,32 доларів США (за період з 05 серпня 2010 року по 04 серпня 2011 року).
За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою (частина перша статті 546 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. 
Згідно зі статтею 554 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. 
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж  обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у  частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то  в  разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Установивши, що між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 були укладені договори про надання споживчого кредиту, умови яких позичальник належним чином не  виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з неї та з поручителя ОСОБА_2 як солідарних боржників, заборгованості за кредитними договорами.
Разом з тим, помилковим є висновок апеляційного суду про наявність підстав для стягнення цієї заборгованості з ОСОБА_3 , оскільки позивач таких вимог не пред`являв і договори поруки з нею не укладалися.
Крім того, стягуючи солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за спірними кредитними договорами у загальному розмірі 464 245,21  доларів США, розрахунок якої здійснений банком станом на 04 серпня 2011 року, апеляційний суд не звернув уваги на таке.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в  справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц зазначено про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в  договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи  у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з  частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Отже, пред`явивши 23 червня 2010 року до позичальника вимоги про дострокове стягнення заборгованості, позивач змінив строк кредитування, у  зв`язку з чим втратив право нараховувати передбачені договором проценти та неустойку.
Згідно з розрахунками позивача, станом на 23 червня 2010 року:
заборгованість за кредитним договором № 11166199000 від 07 червня 2007  року становила 49 775,89 доларів, з яких кредит - 44 716,71 доларів США та проценти - 5 059,18 доларів США;
заборгованість за кредитним договором № 11163101000 від 08 червня 2007  року становила 175 693,70 доларів США, з яких: кредит - 154 760,05 доларів США та проценти - 20 933,65 доларів США.
заборгованість за кредитним договором № 11248370000 від 07 листопада 2007 року становила 163 914,69 доларів США, з яких: кредит - 147 896,87 доларів США та проценти - 16 017,82 доларів США.
Отже, загальна сума заборгованості, яка підлягає солідарному стягненню з позичальника та поручителя, складає 389 384,28 доларів США.
Водночас позовні вимоги банку про стягнення процентів та пені, які нараховані після 23 червня 2010 року, є безпідставними і  задоволенню не  підлягають, оскільки, як уже зазначалося вище, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти та штрафні санкції після спливу кредитування припинилося і кредитор має право на  отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до  частини другої статті 625 ЦК України, однак з такими вимогами позивач до суду не звертався.
Щодо позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» про звернення стягнення на предмет іпотеки
Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Згідно з частиною першою статті 575 ЦК Українита статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно,  - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у  порядку, передбаченому цим Законом.
Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не  передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на  предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду  або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не  передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з  дотриманням вимог цього Закону.
Враховуючи встановлені в цій справі обставини невиконання позичальником ОСОБА_1 основного зобов`язання, колегія суддів погоджується з  висновком апеляційного суду щодо задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Однак, зважаючи на те, що спірна квартира була передана в іпотеку банку з  метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами від 07 червня 2007 року та від 08 червня 2007 року, помилковим є висновок апеляційного суду щодо включення до загальної суми заборгованості, у  рахунок погашення якої звернено стягнення на предмет іпотеки, ще  й  заборгованості за кредитним договором від 07 листопада 2007 року. Також безпідставним є включення до цієї суми боргу процентів та пені, нарахованих після 23 червня 2010 року з підстав, зазначених вище.
Таким чином, загальний розмір заборгованості, у рахунок погашення якої звернено стягнення на предмет іпотеки, слід зменшити до 225 469,59 доларів США.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частин першої та четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у  відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Зважаючи на те, що в справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, постанова суду апеляційної інстанції в частині позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» підлягає зміні, а саме в частині солідарно стягненої з ОСОБА_1 та   ОСОБА_2 суми заборгованості за кредитними договорами з  464 245,21 доларів США на 389 384,28 доларів США та в частині суми боргу,  у рахунок погашення якої, звернено стягнення на предмет іпотеки, з  464 245,21 доларів США на 225 469,59 доларів США. В іншій частині постанова апеляційного суду підлягає залишенню без змін.
Щодо поновлення виконання постанови апеляційного суду
Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Оскільки виконання постанови Одеського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року зупинено ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2021 року, враховуючи результати перегляду цього судового рішення, його виконання необхідно поновити в незміненій частині.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити частково.
Постанову Одеського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року в частині задоволених позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та  звернення стягнення на предмет іпотеки змінити:
викласти  її мотивувальну частину в редакції цієї постанови;
викласти абзаци третій та четвертий її резолютивної частини в новій редакції:
«Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) та   ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4 ) на користь Товариства з  обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (код ЄДРПОУ 37825968) заборгованість:
за кредитним договором № 11166199000 від 07 червня 2007 року в сумі 49 775,89 доларів, з яких заборгованість за кредитним - 44 716,71 доларів США та заборгованість за процентами - 5 059,18 доларів США;
за кредитним договором № 11163101000 від 08 червня 2007  року в сумі 175 693,70 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 154 760,05 доларів США та заборгованість за процентами - 20 933,65 доларів США;
за кредитним договором № 11248370000 від 07 листопада 2007 року в сумі 163 914,69 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 147 896,87 доларів США та заборгованість за процентами - 16 017,82 доларів США.
Звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_5 ) в рахунок часткового погашення заборгованості, що виникла на підставі договорів про надання споживчого кредиту № 11166199000 від 07 червня 2007 року та № 11163101000 від 08  червня 2007 року, яка в загальному розмірі складає 225 469,59 доларів США, із встановленням способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів та початкової ціни - на рівні не нижчому за  звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій».
Постанову Одеського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року в частині зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання недійсними кредитних, іпотечних договорів, припинення поруки залишити без змін.
Поновити виконання постанови Одеського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року в незміненій за результатами касаційного розгляду частині.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	М. Є. Червинська	
Судді:	А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун М. Ю. Тітов