Справа № 127/20515/22
Провадження № 22-ц/801/444/2023
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року	Справа № 127/20515/22	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Міхасішина І. В., Стадника І. М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»
на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 січня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Тараса Володимировича, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,
Додаткове рішення ухвалила суддя Дернова В. В.
Додаткове рішення ухвалено в м. Вінниця
Повний текст додаткового рішення складено 06 січня 2023 року,

Встановив:
У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т. В., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 листопада 2022 року позов задоволено.
Визнано виконавчий напис від 04 грудня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 5719, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем, таким, що не підлягає виконанню
Стягнуто з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 992,40 грн. судового збору.
Повернуто ОСОБА_1 496,20 грн. судового збору, сплаченого при зверненні до суду (квитанція № 001М-08М2-19Е6-216Т від 12.09.2022 року). 
12 грудня 2022 року до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про стягнення судових витрат, в якій він просив стягнути з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» судові витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 30 000,00 грн.
Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 січня 2023 року стягнуто з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 13 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду сторони не оскаржили.
На додаткове рішення суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його змінити, визначивши розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що судом першої інстанції не враховано заперечення відповідача на заяву про ухвалення додаткового рішення у справі та не надано належної оцінки тим обставинам, що визначені позивачем витрати є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, а тому не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру. 
Відповідач вважає, що справа про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є максимально простою й не потребує спеціальних знань у громадянина. Просить суд врахувати, що позивач не звертався до відповідача із пропозицією мирного врегулювання спору, а також, що за позивачем наявна заборгованість за кредитним зобов`язанням перед відповідачем.
Відзив на апеляційну скаргу учасники справи не надали. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено (а. с. 54-55).
Однак цим рішенням суду не вирішено питання про розподіл між сторонами понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
У позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначав про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, понесених ним в сумі 30 000,00 грн., з яких 5000,00 грн. – вивчення документів поданих для написання позовної заяви, 20 000,00 грн. – підготовка та написання позовної заяви, підготовка додатків, 6000,00 грн. – підготовка та написання заяви про забезпечення позову, 3000,00 грн. – представництво в суді, підготовка та написання процесуальних заяв та клопотань, 1000,00 грн. – представництво в органах виконавчої служби (а. с. 10).
Після ухвалення рішення суду за результатами розгляду спору, 12 грудня 2022 року представником позивача ОСОБА_1 – адвокатом Хейнісом О. Г. було подано заяву про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу), в якій він просив стягнути з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» судові витрати на правничу допомогу в сумі 30 000,00 грн. (а. с. 57-60).
Відповідач ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» у своїй заяві від 28 грудня 2022 року просив про зменшення витрат на правничу допомогу до 1000,00 грн. відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України (а. с. 65).
Стягуючи з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 13 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що справа була розглянута судом у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, а тому судові засідання не проводилися. Крім того, адвокатом Хейнісом О. Г. не подавалися до суду будь-які процесуальні заяви та клопотання, окрім позовної заяви як заяви по суті справи та заяви про забезпечення позову, які були оплачені окремо. Що стосується представництва в органах виконавчої служби, то вартість правничої допомоги на тій стадії не належить до судових витрат. 
Також, враховуючи заяву ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» про зменшення витрат на правничу допомогу до 1000,00 грн. суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню.
Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції правильним.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги позивачем ОСОБА_1 до позовної заяви додано договір про надання правової допомоги від 09 вересня 2022 року, укладеного між адвокатом Хейнісом О. Г. та клієнтом ОСОБА_1 , згідно п. 2.3.1. якого – клієнт зобов`язаний сплатити гонорар адвокату в розмірі та в строк, обумовлені цим договором та додатковою угодою (додатковими угодами) до даного договору (а. с. 30-32); додаткову угоду № 1 від 09 вересня 2022 року до договору про надання правової допомоги від 09 вересня 2022 року, укладеної між адвокатом Хейнісом О. Г. та клієнтом ОСОБА_1 , згідно п. 2 якої – сторони домовились, що вартість послуг (гонорар) адвоката за надання послуг, передбачених п. 1 даної додаткової угоди становить 30 000,00 грн. (а. с. 33-34); квитанцію до прибуткового касового ордеру № 09/09/2022 від 09 вересня 2022 року, згідно якої ОСОБА_1 було сплачено адвокату Хейнісу О. Г. за надання правничої допомоги 30 000,00 грн. (а. с. 35). 
При цьому, судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про те, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню на 4000,00 грн., у зв`язку з тим, що зазначені у описі виконаних робіт «представництво в суді, підготовка та написання процесуальних заяв та клопотань – вартість 3000,00 грн.» не здійснювалось, а «представництво в органах виконавчої служби – вартість 1000,00 грн.» не належить до судових витрат. Також судом враховані заперечення відповідача щодо розміру таких витрат, викладені ним у заяві про зменшення витрат на правничу допомогу.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції не враховано заперечення відповідача на заяву про ухвалення додаткового рішення у справі спростовуються матеріалами справи та змістом додаткового рішення суду першої інстанції, оскільки саме з урахуванням заяви ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» про зменшення витрат на правничу допомогу суд дійшов до висновку, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню.
Так, суд іншими фактами мотивував зменшення витрат на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн., в результаті чого до стягнення залишалося 26 000,00 грн. (30 000,00 – 4000,00), а врахувавши заяву відповідача про зменшення таких витрат, стягнув лише 13 000,00 грн. Таким чином різниця склала 13 000,00 грн. (26 000,00 – 13 000,00), яка є розміром суми, врахованої судом згідно заяви відповідача про зменшення витрат.
Що стосується доводів відповідача щодо неспівмірності зі складністю цієї справи та обсягом наданих адвокатом послуг розміру заявлених відповідачем у суді першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу, то апеляційний суд зазначає таке.
Так, при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року (справа № 815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа № 640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа № 280/2635/20).
Проте всупереч вищенаведеним нормам права та правовим висновкам Верховного Суду, відповідачем не було надано суду жодного доказу на підтвердження неспівмірності витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем у даній справі. Тому, посилання на те, що справа про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є максимально простою, судом апеляційної інстанції розцінюється як суб`єктивна думка відповідача, що не підкріплена доводами. 
Згідно з пунктом першим частини першої статті 374 та статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Наведені відповідачем ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» в апеляційній скарзі доводи правильних висновків суду першої інстанції не спростовують. 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Апеляційний суд вважає, що оскільки додаткове рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а додаткове рішення без змін.
Відповідно до положень пунктів 1, 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» залишити без задоволення.
Додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 січня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	І. В. Міхасішин   	
  	І. М. Стадник