ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/7178/20                                Головуючий суддя І інстанції Шаренко С.Л.
Провадження №22-ц/818/159/23                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: позики, кредиту, банківського вкладу, з них

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року                                                                м. Валки.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                Яцини В.Б.,
суддів колегії                Маміна О.В., Пилипчук Н.П., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 24 травня 2021 року, постановлену суддею Шаренко C.JI. у справі № 953/7178/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24 травня 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залучення його до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним повернуто ОСОБА_1 . 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить зазначену ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування скарги зазначив, що суд першої інстанції помилково ототожнив такі процесуальні поняття як «третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету позову» та «третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету позову» в контексті необхідності наявності впливу рішення, яке буде винесено судом за результатами розгляду справи, на права та інтереси третьої особи.
Вказав, що у справах про стягнення заборгованості за договором позики необхідним є залучення до участі у справі у якості третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги, тих осіб, які звернулися з позовною заявою щодо визнання договору позики недійсним.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 24 травня 2021 року повернуто особі, яка з нею звернулась.
Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 липня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Харківського апеляційного суду від 09 серпня 2021 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надійшло, що згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 2 ст. 369 ЦПК України, з огляду на те, що позивачем подано апеляційну скаргу на ухвалу про повернення заяви позивачеві, оскарження якої передбачено п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, без повідомленням учасників справи. 
Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
У пункті 4 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Положенням частини 4 статті 376 ЦПК України закріплено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не у повному обсязі.
Судом встановлено, в провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , в якому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 30 листопада 2019 року на загальну суму 1274282,00 грн, то складається з 7000000,00 грн основного боргу, 21327,24 грн процентів, 500000,00 грн штрафу, 40413,68 грн пені, 5741,09 грн трьох процентів річних, 6800,00 грн інфляційних втрат.
24 травня 2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в якій ОСОБА_1 просить прийняти позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги та визнати договір позики від 30 листопада 2019 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсним, внаслідок його фіктивності.
Позовну заяву обґрунтовує тим, що 26 січня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики грошових коштів, які останній зобов`язався повернути до 26 січня 2009 року.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 червня 2010 року задоволено позовну заяву ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_3 5593000 грн.
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 28 жовтня 2010 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 червня 2010 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27 липня 2011 року рішення Апеляційного суду Харківської області від 28 жовтня 2010 року скасовано, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 червня 2010 року залишено в силі.
Постановою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 2-2093/10 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Рішення Апеляційного суду Харківської області від 27 липня 2017 року скасовано. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 червня 2010 року про стягнення боргу залишено в силі.
Станом на теперішній час рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 червня 2010 року у справі № 2-2093/10 про знаходиться на стадії примусового виконання рішення суду.
На думку  ОСОБА_1 , з метою уникнення виконання рішення суду  ОСОБА_3  у даній справі вирішує убезпечити своє майно від стягнення на підставі згаданого рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 червня 2010 року у справі № 2-2093/10 та для реалізації таких дій залучив свого друга  ОСОБА_5 , з яким вони уклали фіктивний договір позики, та 06 травня 2020 року останній звернувся до Київського районного суду м. Харкова з надуманою позовною заявою до  ОСОБА_3  про стягнення грошових коштів, в межах якої вже судом забезпечено позов шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_6 .
Повертаючи позовну заяву  ОСОБА_1 суд першої свої висновки мотивував тим, що, виходячи з предмету спору та суб`єктного складу сторін, суд не вбачав підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про залучення його у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, оскільки суб`єктом звернення не доведено, яким чином ухвалене в майбутньому рішення суду може безпосередньо вплинути на його права чи обов`язки. Посилання ОСОБА_1 на те, що ініціювання судового процесу має на меті приховування наявного у ОСОБА_3 нерухомого майна шляхом накладення на нього арешту, не є підставою для залучення його до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самоспині вимоги, оскільки забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача має тимчасовий характер, а саме до винесення рішення у справі і діє до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, у разі задоволення позову та ОСОБА_1 не доведено, що у разі задоволення позову, вказане рішення може стати перешкодою для виконання рішення у справі № 2-2093/10.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
У статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями тощо.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 52 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.
Згідно ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Відповідно до ст. 195 ЦПК України положення статей 193 і 194 цього Кодексу також застосовуються до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, у якій відкрито провадження.
Водночас нормою ч. 1 ст. 53 ЦПК України передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи
Аналіз наведених норм процесуального права ст.ст. 193-195 ЦПК України дає підстави для висновку про те, що правилом для участі у справі третіх осіб із самостійними вимогами є те, що такі вимоги повинні стосуватися предмета та підстав спору, щодо якого виник спір між позивачем та відповідачем, тобто встановлення преюдиціальних обставин. У разі звернення до суду третьої особи з позовом до однієї зі сторін, суд мав з`ясувати наявність підстав для його спільного розгляду з тим позовом, який наразі розглядається судом у даній справі, чи є обидва позови взаємопов`язані та їх спільний розгляд є доцільним.
Висновки суду щодо відсутності підстав для прийняття позову третьої особи з огляду на недоведеність впливу ймовірного рішення суду за первісним позовом на права такої особи є передчасними, оскільки наявність чи відсутність такого впливу суд з`ясовує в результаті розгляду по суті позову ОСОБА_1 до сторін цієї справи про визнання недійсним договору позики, який є підставою позову ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості.
Суд не звернув уваги, що ОСОБА_1 на обґрунтування підстав свого позову вказав, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 договір позики є фраудаторний, тобто вчинений боржником ОСОБА_1 за вищевказаним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 червня 2010 року у справі № 2-2093/10, ОСОБА_3 , на шкоду кредитору. Без з`ясування цього юридичного факту та вирішення по суті вищевказаного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_7 про визнання договору позики недійсним не можливий подальший розгляд позову ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про стягнення боргу на підставі цього ж договору позики, який наразі розглядається судом у цивільній справі № 953/7178/20, оскільки його підставою є дійсність договору позики і ця обставина (юридичний факт) також входить до предмету доказування по цій справі у разі, якщо відповідач ОСОБА_7 його заперечує. 
Однак такого заперечення позову ОСОБА_2 ОСОБА_7 у даному випадку судом не було встановлено, тому з урахуванням підстав та предмету позовної заяви ОСОБА_1 у даному випадку суд при розгляді справи має перевіряти чи не є позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості завідомо безпідставним, що згідно п. 3 ч. 1 ст. 44 ЦПК України кваліфікується як зловживання процесуальними правами, суперечить завданню цивільного судочинства та є неприпустимим. Згідно ч. 4 ст. 44 ЦПК України суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.
Відповідно до п.п. 1, 4, 5 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема: керує ходом судового процесу; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Виконання згаданих приписів цивільного процесуального права з огляду на принципи змагальності та диспозитивності, ст.ст. 12, 13 ЦПК України, можливо лише у разі спільного розгляду судом позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Отже доводи скарги знайшли своє підтвердження, суд у даному випадку всупереч вказаним нормам цивільного процесуального права помилково повернув позовну заяву ОСОБА_1 , відмовивши йому внаслідок цього у спільному розгляді з первісним позовом, що не відповідає основному завданню цивільного судочинства, визначеному нормою ст. 2 ЦПК України. 
З огляду на те, що суд порушив норми цивільного процесуального права колегія суддів на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржену ухвалу та повертає справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Керуючись п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 24 травня 2021 року – скасувати.
Справу № 953/7178/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення виготовлений 12 січня 2023 року.

Головуючий                                                        В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                        О.В. Маміна.

                                                                       Н.П. Пилипчук