ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
15 березня 2023 року
м. Київ
справа № 947/4123/21
провадження № 51- 3935км 22
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання                ОСОБА_4 ,
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Одеського апеляційного суду від 29 вересня 2022 року, ухвалений у кримінальному провадженні стосовно 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , 
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст судових рішеньі встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини  
За вироком Київського районного суду м. Одеси від 21 травня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі статті 75 КК звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 76 КК.
Згідно з вироком ОСОБА_7 04 жовтня 2020 року о 06 год 30 хв керуючи технічно справним автомобілем «Renault Megan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Космонавта Комарова м. Одеси з боку вул. Інглезі в напрямку вул. Генерала Петрова по правій смузі свого напрямку руху,діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, а саме передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), але легковажно розраховуючи на їх відвернення, порушив вимоги п.п. 2.9, 12.4, 12.9, п/п «б» п.1.5, п/п «б» п. 2.3, п. 12.1 Правил дорожнього руху, внаслідок чого допустив неконтрольований виїзд свого транспортного засобу за межі проїзної частини, на правий за ходом руху тротуар, де мав місце наїзд автомобіля на залізобетонну опору лінії електропередачі.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля «Renault Megan» ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження, а пасажир ОСОБА_9 - середньої тяжкості тілесні ушкодження.
За вироком Одеського апеляційного суду від 29 вересня 2022 року вирок Київського районного суду м. Одеси від 21 травня 2021 року, яким ОСОБА_7 засуджений за частиною 2 статті 286 КК - скасовано в частині призначеного покарання.
Ухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначено покарання за частиною 2 статті 286 КК у виді позбавлення волі строком на 4 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі статті 75 КК звільнено ОСОБА_7 від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 частини 1 статті 76 КК.
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзізахисник засудженого, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить змінити вирок Одеського апеляційного суду від 29 вересня 2022 року в частині призначеного додаткового покарання. Призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі статті 75 КК звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки. 
Зокрема зазначає, що позбавлення ОСОБА_7 права керування транспортним засобом на строк 2 роки, за умови, що основний вид його трудової діяльності пов`язаний з керуванням транспортним засобом, враховуючи дані про його особу, обставини провадження та позицію потерпілих, є явно несправедливим покаранням через суворість.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні просив залишити вирок Одеського апеляційного суду від 29 вересня 2022 року без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення.
Від засудженого та його захисника до Суду надійшли заяви про проведення касаційного розгляду без їх участі.
Інших учасників було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з'явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Відповідно до приписів статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, кваліфікація вчиненого за частиною 2 статті 286 КК, а також вид та розмір призначеного йому основного покарання у касаційній скарзі не оспорюються.
Стосовно доводів касаційної скарги, щодо необґрунтованого призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами колегія суддів зазначає наступне.
Положеннями частини 2 статті 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог статті 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання мають межі, визначені статтями 409, 414, 438 КПК, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м'якість або через суворість.
Згідно зі статтею 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Санкція частини 2 статті 286 КК надає можливість суду як призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати такого покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність має альтернативний характер застосування, і це питання, як визначив законодавець, суд вирішує на власний розсуд, залежно від конкретних обставин кримінального провадження, характеру допущених особою порушень вимог ПДР, їх наслідків, тощо.
Частиною 1 статті 420 КПК встановлено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; необхідності застосування більш суворого покарання; скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Переглядаючи це кримінальне провадження в апеляційному порядку за скаргою прокурора, апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність рішення суду першої інстанції щодо непризначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
На думку апеляційного суду судом першої інстанції не в повній мірі враховано фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, а саме, що вказана дорожньо-транспортна пригода сталася через те, що обвинувачений рухався у стані стомлення, був неуважним, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував, рухався в населеному пункті зі швидкістю 62 км/год, яка перевищує установлену в населених пунктах швидкість руху 50 км/год, що свідчить саме про грубі порушення п/п «б» п. 2.3, п/п «б» п. 2.9, п. 12.1, 12.4, 12.9, п/п «б» п. 1.5 «Правил дорожнього руху України», внаслідок чого,для потерпілих настали тяжкі та середньої тяжкості наслідки. А тому, звільнення його від додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суперечить приписам стаття 65 КК України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про необхідність призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами. 
Проте, Суд уважає за можливе враховуючи обставини дорожньо-транспортної пригоди, поведінку ОСОБА_7 , надання допомоги потерпілим після дорожньо-транспортної пригоди, позицію потерпілих, данні про особу засудженого, для якого робота, пов`язана з керуванням автомобілем, є єдиним джерелом доходів, необхідного для продовження навчання у вищому навчальному закладі, зменшити строк призначеного за вироком суду апеляційної інстанції додаткового покарання до одного року. 
З огляду на зазначене, касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а вирок суду апеляційної інстанції - зміні в частині призначеного покарання.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
у х в а л и в:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Одеського апеляційного суду від 29 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.
Призначити ОСОБА_7 додаткове покарання за частиною 2 статті 286 КК у виді позбавлення права керування транспортним засобом на строк 1 рік.
В решті вирок апеляційного суду залишити без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

ОСОБА_1                                               ОСОБА_2                                          ОСОБА_3