ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 р.	Справа № 440/7955/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Бартош Н.С. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Прокопчук І.В.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.03.2021, головуючий суддя І інстанції: Т.С. Канигіна, м. Полтава, повний текст складено 29.03.21 по справі № 440/7955/20
          за позовом          ОСОБА_1  
          до         Головного управління ДПС у Полтавській області  
          про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), а саме просить визнати незаконною, протиправною, нечинною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області від 16.11.2020 №Ф-35874-17 про сплату боргу (недоїмки) станом на 31.10.2020 зі сплати єдиного внеску в розмірі 23532,14 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що податковим органом без належних на те правових підстав самостійно визначено зобов`язання ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску, оскільки позивач реалізував своє право на зайняття незалежною професійною діяльністю як фізична особа - підприємець. На переконання позивача, подвійна сплата єдиного внеску за одну й ту саму особу не відповідає суті зазначеного платежу.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року позовні вимоги  задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області від 16.11.2020 №Ф-35874-17 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на суму 23532,14 грн. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області  судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 ,80 грн. 
Головне управління ДПС у Полтавській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подало апеляційну скаргу , вважає висновки суду про задоволення позову не відповідають обставинам справи, рішення винесено з порушенням норм матеріального права, а саме: п. 4, 5 ч. 1 ст. 4, абз. 2 п. 1 ст. 7, ч. 12 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та підпунктів 1.3, 1.4 п.1 розділу II «Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», та порушено норми процесуального права, а саме: ст.ст. 7, 72, 78, 242, 245 КАС України, надано невірну правову оцінку обставинам справи та наявним у справі доказам. Вважає , що  вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- 38874-17 від 16.11.2020 прийнята правомірно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством.  Звертає увагу суду на те, що недоїмка з єдиного внеску по вимозі Головного управління ДПС у Полтавській області № Ф-35874-17 від 16.11.2020 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 23532,14 грн складається як з нарахувань від незалежної професійної діяльності так і з нарахувань  ФОП, що перебуває на спрощеній системі оподаткування, тому скасовуючи вимогу № Ф-35874-17 від 16.11.2020 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 23532,14 грн (по якій наявні нарахування як від незалежної професійної діяльності так і з нарахувань ФОП, що перебуває на спрощеній системі оподаткування, що є непогашеними) фактично повністю звільнив позивача від сплати ЄСВ. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 року та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
ОСОБА_1 заперечує проти задоволення апеляційної скарги , вважає рішення суду першої інстанції правомірним , просить суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги , рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 року залишити без змін.
Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином. 
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що   ОСОБА_1 10.12.2008 зареєстрований як фізична особа - підприємець з правом ведення підприємницької діяльності, окрім іншого, за видом 69.10 "діяльність у сфері права".
11.12.2008 позивач взятий на облік як платник податків в ГУ ДПС у Полтавській області, Полтавське управління, Полтавська ДПІ (Полтавський район).
15.02.2013 позивачем отримано свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю №1375.
Головним управлінням ДПС у Полтавській області 16.11.2020 сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-35874-17, якою позивача повідомлено про необхідність сплати єдиного внеску загалом у розмірі 23532,14 грн.
Зазначена вимога не містить посилань на підстави виникнення недоїмки та її розрахунку.
Водночас, у відзиві на позов ГУ ДПС у Полтавській області зазначило, що недоїмка загалом у розмірі 23532,14 грн нарахована позивачу в якості зобов`язання зі сплати єдиного внеску за 2018-2020 роки окремо за самозайняту особу (адвоката) і окремо за фізичну особу - підприємця. Відповідно до інформації в ІКП для фізичних осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність за період 2018-2020, розмір указаної вище недоїмки сформований наступним чином: 
- 19.04.2018 платнику нараховано єдиний внесок в розмірі 2457,18 грн (незалежна професійна діяльність), зараховано кошти на погашення боргу у розмірі 496,97 грн, заборгованість 1960,21 грн;
- 02.05.2018 нараховано єдиний внесок в розмірі 8448,00 грн (незалежна професійна діяльність за 2017 рік), заборгованість склала 10408,21 грн;
- 19.07.2018 зараховано кошти на погашення боргу у розмірі 1960,21 грн, нараховано єдиний внесок в розмірі 2457,18 грн (ФОП на спрощеній системі) та нараховано єдиний внесок в розмірі 2457,18 грн (незалежна професійна діяльність), сума заборгованості склала 15819,54 грн;
- 19.10.2018 нараховано єдиний внесок в розмірі 2457,18 грн (ФОП на спрощеній системі) та нараховано єдиний внесок в розмірі 2457,18 грн (незалежна професійна діяльність), сума заборгованості склала 18276,72 грн;
- 22.10.2018 зараховано кошти в погашення боргу у розмірі 2457,18 грн, сума боргу склала 15819,54 грн;
- 18.01.2019 зараховано кошти в погашення боргу у розмірі 2457,18 грн, сума боргу склала 13362,54 грн;
- 21.01.2019 нараховано єдиний внесок в розмірі 2457,18 грн (ФОП на спрощеній системі) та нараховано єдиний внесок в розмірі 2457,18 грн (незалежна професійна діяльність), сума боргу склала 18276,72 грн;
- 19.04.2019 нараховано єдиний внесок в розмірі 2754,18 грн (ФОП на спрощеній системі), сума боргу склала 21031,08 грн;
- 28.05.2019 нараховано єдиний внесок в розмірі 2754,18 грн (ФОП на спрощеній системі) та зараховано кошти в погашення боргу у розмірі 2457,18 грн, сума боргу склала 21031,08 грн;
- 21.10.2019 нараховано єдиний внесок в розмірі 2754,18 грн (ФОП на спрощеній системі), сума боргу склала 23785,26 грн.
- 20.01.2020 нараховано єдиний внесок в розмірі 2754,18 грн (ФОП на спрощеній системі), сума боргу склала 21031, 04 грн.
- 21.04.2020 нараховано єдиний внесок в розмірі 2078,12 грн (ФОП на спрощеній системі), сума боргу склала 20354,96 грн.
- 20.07.2020 нараховано єдиний внесок в розмірі 1039,06 грн (ФОП на спрощеній системі), сума боргу склала 21394,02 грн.
- 19.10.2020 нараховано єдиний внесок в розмірі 3178,12 грн (ФОП на спрощеній системі), сума боргу склала 23532,14 грн.
Враховуючи зазначене, недоїмка з єдиного внеску по вимозі ГУ ДПС у Полтавській області від 16.11.2020 №Ф-35874-17 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 23532,14 грн складається як з нарахувань від незалежної професійної діяльності, так і з нарахувань ФОП, що перебуває на спрощеній системі оподаткування.
Стверджуючи про відсутність підстав для нарахування контролюючим органом, та як наслідок, сплати позивачем єдиного внеску, нарахованого останньому окремо як фізичній особі- підприємцю і як особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність (адвокат), ОСОБА_1  звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того , що доводи ГУ ДПС у Полтавській області про необхідність сплати  ОСОБА_1  єдиного внеску як самозайнятою особою не ґрунтуються на вимогах закону та спростовані встановленими судом фактичними обставинами справи, тому з метою захисту порушених прав позивача дійшов висновку щодо визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДПС у Полтавській області від 16.11.2020 №Ф-35874-17 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на суму 23532,14 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові   особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст. 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Спеціальним законом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За змістом статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Відповідно до пунктів 4, 5 частини першої ст. 4 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Законодавець розмежовує платників єдиного внеску на фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що Закон № 2464-VI не визначає такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску.
Позивач є платником єдиного внеску - фізичною особою-підприємцем, який обрав спрощену систему оподаткування, тобто є платником єдиного внеску в розумінні пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалив рішення у зразковій справі щодо оподаткування самозайнятої особи, яка одночасно зареєстрована як ФОП (Постанова від 02 вересня 2019 року у справі № 520/3939/19).
У вказаній зразковій справі позивач, який є самозайнятою особою та одночасно зареєстрований як фізична особа підприємець і перебуває на спрощеній системі оподаткування, вважає, що податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята.
Верховний Суд задовольнив зазначені вимоги позивача та зазначив, що системний аналіз норм Закону № 2464-VI та Положення № 10-1 дає підстави для висновку про відсутність повноважень у контролюючого органу за власною ініціативою без наявності звітності платника єдиного внеску (особи, яка провадить незалежну професійну діяльність/фізичної особи-підприємця), в якій містяться відомості про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, вносити зміни (подавати інформацію до ПФУ щодо змін) до облікової картки платника єдиного внеску шляхом встановлення «ознаки незалежної професійної діяльності» та відповідно нараховувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску на місяць, визначеного Законом як граничний мінімальний внесок для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.
Взяття контролюючим органом на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, здійснюється виключно за заявою такої особи за формою № 1-ЄСВ. Взяття на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, контролюючим органом за власною ініціативою шляхом встановлення «ознаки незалежної професійної діяльності» Порядок №1162 не передбачає.
Одночасно із врахуванням того, що позивач не перебуває на обліку платника єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, та відповідно не подає звітність як такий платник, Верховний Суд дійшов до висновку про безпідставне встановлення відповідачем позивачу як платнику єдиного внеску фізичній особі-підприємцю ознаки незалежної професійної діяльності та нарахування на цій підставі єдиного внеску.
У Постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі №580/971/19 суд зазначив, що «системний аналіз норм Закону №2464-VI та Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1 дає підстави для висновку про відсутність повноважень у контролюючого органу за власною ініціативою без наявності звітності платника єдиного внеску (особи, яка провадить незалежну професійну діяльність/фізичної особи-підприємця), в якій містяться відомості про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, вносити зміни (подавати інформацію до ПФУ щодо змін) до облікової картки платника єдиного внеску шляхом встановлення «ознаки незалежної професійної діяльності» та відповідно нараховувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску на місяць, визначеного Законом як граничний мінімальний внесок для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.
Так, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.01.2021 по справі №440/1953/20 , яке набрало законної сили, встановлено, що позивачем особисто не подавалася до податкового органу заява за формою № 5-ОПП та заява про реєстрацію його платником єдиного внеску за формою 1-ЄСВ. Однак, відповідач самостійно встановив позивачу ознаку як самозайнятій особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність, що не узгоджується з нормами Порядку № 1162, якими визначена процедура взяття на облік платників єдиного внеску.
Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець (вид діяльності - надання послуг у сфері права) та є адвокатом. При цьому позивач реалізує право на зайняття адвокатською діяльністю як фізична особа - підприємець.
У межах ведення підприємницької діяльності позивач звітує контролюючим органам про отримані доходи та витрати, а також сплачує податки, збори та єдиний внесок, що останніми фактично не заперечується.   
Тобто, у позивача відсутній обов`язок сплачувати окремо ЄСВ за себе як за самозайняту особу.
Колегія суддів звертає увагу на те , що нарахування контролюючим органом ЄСВ позивачу як особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність, спричиняє подвійну його сплату, оскільки такий внесок сплачувався позивачем самостійно, як фізичною особою-підприємцем.
Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Тобто , при вирішенні справи № 440/1953/20  суди дійшли висновку, що  позивач як фізична особа-підприємець сплачував єдиний внесок у порядку та розмірах, визначених законодавством, в розмірі не менше мінімального, це виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, яка має право провадити незалежну професійну діяльність, проте не отримувала дохід від неї.
Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19) та від 5 грудня 2019 року (справа №260/358/19)».
Як встановлено судом апеляційної інстанції,  до оскаржуваної суми недоїмки з єдиного внеску 23532,14 грн входить також сума недоїмки, нарахована позивачу вимогою від 13.05.2019 №Ф-35874-17 як самозайнятій особі (адвокату). 
Разом з тим, вимога про сплату боргу від 13.05.2019 №Ф-35874-17 в розмірі 21031,08 грн скасована рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.09.2019 у справі №440/1887/19, яке набрало законної сили. 
Також, до оскаржуваної суми недоїмки з єдиного внеску 23532,14 грн входить сума недоїмки, нарахована позивачу вимогою від 18.11.2019 №Ф-35874-17 як самозайнятій особі (адвокату) та як ФОП. 
Разом з тим, вимога про сплату боргу від 18.11.2019 №Ф-35874-17 в розмірі 23785,26 грн скасована рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.08.2020 у справі №440/4958/19, яке набрало законної сили. 
Крім того , до оскаржуваної суми недоїмки з єдиного внеску 23532,14 грн входить також сума недоїмки, нарахована позивачу вимогою від 10 березня 2020 року №Ф-35874-17 як самозайнятій особі (адвокату) та як ФОП. 
Вказана вимога про сплату боргу від 10 березня 2020 року №Ф-35874-17 в розмірі 18276,84 грн. скасована рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.01.2021 по справі № 440/1953/20 , яке набрало законної сили. 
Згідно з частиною 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
В апеляційній скарзі та додаткових поясненнях не наведено доводів, які б давали підстави вважати правомірними дії відповідача щодо включення до оскаржуваної вимоги в даній справі сум недоїмки, визначених на підставі попередніх вимог, які скасовані вищенаведеними рішеннями судів , а отже не є чинними.
Посилання апелянта на наявність інформації про заборгованість в інтегрованій картці платника податку, після скасування вимог контролюючого органу,  як на підставу  прийняття спірної вимоги колегія суддів відхиляє, оскільки відомості, відображені в інтегрованій картці платника податку мають відповідати фактичному стану розрахунків з бюджетом.
Скасування рішень, прийнятих податковим органом (вимог, тощо),  з однієї сторони, нівелює обов`язок платника податків зі сплати донарахованих таким рішенням грошових зобов`язань, а з іншої - виключає наявність правових підстав для відображення відповідних грошових зобов`язань в інтегрованій картці платника. Водночас, протиправне відображення грошових зобов`язань в інтегрованій картці платника без належних правових підстав, очевидно вказує на порушення прав платника податків та необхідність проведення коригування даних інтегрованої картки платника в цілях поновлення порушених прав.
Отже, відображені в інтегрованій картці платника податку суми недоїмки не свідчать про наявність у ОСОБА_1 заборгованості.
Колегія суддів звертає увагу на те , що в силу пункту 6 розділу VI Інструкції №449, вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо:
сума боргу (недоїмки), зазначена у вимозі, погашається платником, органами державної виконавчої служби або органами Казначейства - у день, протягом якого відбулося таке погашення суми боргу (недоїмки) в повному обсязі;
податковий орган скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття податковим органом рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки);
вимога податкового органу про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили;
борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених статтею 25 або іншими положеннями Закону, в порядку, визначеному пунктами 9-11 цього розділу, - у день прийняття податковим органом рішення про списання боргу (недоїмки) відповідно до частини сьомої статті 25 або іншого положення Закону;
є рішення суду на стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі, - у день надходження виконавчих документів до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства.
Відповідачем не надано суду доказів прийняття податковим органом рішення про скасування або зміну раніше зазначених сум боргу (недоїмки), внаслідок чого відсутні підстави стверджувати, що вимоги від 13.05.2019 №Ф-35874-17, від 18.11.2019 №Ф-35874-17 та від 10 березня 2020 року №Ф-35874-17 , які скасовані рішеннями суддів , є відкликаними .
У силу пункту 3 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 №5, що зареєстрований у Міністерстві юстиції України 15.03.2021 за №321/35943, затверджено Порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі - Порядок №5).
За змістом пункту 1 розділу ІІ Порядку №5 з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.
ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею.
Облік платежів ведеться в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.
Інформаційна система після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій.
Відповідно до абзацу тринадцятого пункту 3 розділу ІІ Порядку №5 за наявності нарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску або боргу (недоїмки) з єдиного внеску, податковий орган не здійснює подальші процедури щодо зняття платника єдиного внеску з обліку до їх сплати (погашення) або списання такого боргу (недоїмки) у порядку, визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Аналіз наведених положень свідчить про те, що відображення податковим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати єдиного внеску створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату боргу, контролюючий орган повинен вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.
Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.02.2019 (справа №825/999/17), від 26.02.2019 (справа №805/4374/15-а), від 25.03.2020 (справа №826/9288/18).
Враховуючи те, що рішеннями суду визнано протиправними та скасовані вимоги від 13.05.2019 №Ф-35874-17, від 18.11.2019 №Ф-35874-17 та від 10 березня 2020 року №Ф-35874-17  , і станом на час судового розгляду справи в обліковій картці позивача відсутні відповідні коригування грошових зобов`язань, у відповідача були наявні підстави для вчинення дій щодо коригування показників інтегрованої картки платника задля відображення дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.
Натомість, відповідачем не було приведено у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів та інтегрованої картки платника щодо позивача.
Перевірка правильності нарахування та сплати єдиного внеску податковим органом не проводилась. 
Колегія суддів зазначає , що статус фізичної особи-підприємця - це юридичний статус, який засвідчує право особи на заняття підприємницькою діяльністю, а саме: самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Виключно фізична-особа підприємець, зареєстрована в установленому порядку, яка має право здійснювати підприємницьку діяльність і перебуває на загальній або спрощеній системі оподаткування, вважається платником єдиного внеску і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу (заумови, що така особа не є найманим працівником).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №460/37/19.
Тобто , ОСОБА_1 зобов`язаний сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як фізична особа-підприємець.
При цьому , станом на час судового розгляду справи в обліковій картці позивача відсутні відповідні коригування стосовно виключення сум заборгованості зі сплати єдиного внеску за вимогами від 13.05.2019 №Ф-35874-17, від 18.11.2019 №Ф-35874-17 та від 10 березня 2020 року №Ф-35874-17 , які скасовані рішеннями судів , саме задля відображення дійсного стану зобов`язань ОСОБА_1 перед бюджетом.
Колегія суддів звертає увагу на те, що саме до компетенції контролюючого органу віднесено перевірку сплати єдиного внеску у відповідному розмірі, тоді як суд перевіряє обґрунтованість рішення податкового органу, зокрема, й у частині розрахунків, однак не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень. В свою чергу рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом  в постанові від 23.06.2020 у справі №817/1785/17.
Водночас, визнання рішення контролюючого органу недійсним повністю у такій ситуації, дає йому можливість визначити в установленому законом порядку правильне рішення, зокрема через прийняття нового.
З наведених підстав, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) 16.11.2020 №Ф-35874-17 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на суму 23532,14 грн. є протиправною та підлягає скасуванню в цілому.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Жодних інших обґрунтувань та аргументів, які б доводили правомірність спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) в апеляційній скарзі не наведено. Суд зазначає, що доводи апеляційної скарги відповідача є ідентичними тим, які були висловлені в суді першої інстанції та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи, інших обґрунтувань в апеляційній скарзі наведено не було.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної  скарги отримали достатню оцінку. Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово у своїх рішеннях, зокрема у справах у справах № 265/6582/16-ц, № 487/10128/14-ц, № 487/10132/14-ц, № 924/1473/15 звертала увагу на те, що відповідно до принципу juranovitcuria («суд знає закони») навіть неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів вважає, що відсутні в розумінні ст.139 КАС України правові підстави для розподілу судових витрат  по даній справі.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 по справі № 440/7955/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Н.С. Бартош    О.В. Присяжнюк   	
Повний текст постанови складено  26.12.2022 року