Головуючий І інстанції: С.О. Бондар

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 р. 	Справа № 480/4393/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.10.2022, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, по справі № 480/4393/22
за позовом              ОСОБА_1  
до             Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області ,             Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області                    
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі по тексту - ГУ ПФУ в Сумській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі по тексту - ГУ ПФУ в Донецькій області), у якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просила суд:
- визнати протиправною відмову ГУ ПФУ в Сумській області в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;
- скасувати рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 01.02.2022 №184150008497, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з урахуванням довідки від 02.03.2020 №10, виданої Виробничим кооперативом "Степь" Республіки Крим, та довідки від 19.02.2020 №20, виданої ПСП "Комишанське", з моменту звернення.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона 25 січня 2022 року звернулася до ГУ ПФУ в Сумській області із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.5 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» (далі по тексту - Закон №1058-ІV). Але листом від 01.02.2022 ГУ ПФУ в Сумській області повідомило про відмову в призначенні пенсії. До листа було додано рішення ГУ ПФУ в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах від 01.02.2022 №184150008497, оскільки до страхового стажу не зараховано період роботи у колгоспі «Путь Ленина» 21.02.1986 по 26.05.1987 та з 13.06.1989 по 01.06.1994, а також період роботи з 04.06.1994 по 25.01.2013 на посаді оператора машинного доїння ПСП «Комишанське». Підставами не зарахування до страхового та пільгового стажу роботи позивачки вказано те, що довідка про роботу у колгоспі «Путь Ленина» видана Виробничим кооперативом «Степь» Республіки Крим, яка не може бути розглянута при призначенні пенсії, а в довідці ПСП «Комишанське» відсутні посилання на первинні документи та відсутність підпису головного економіста. На думку позивачки, відмова у призначенні пенсії є протиправною, оскільки її робота у вказаних підприємствах підтверджується, крім довідок, записами у трудовій книжці, які не спростовані відповідачами.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 06.10.2022 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 01.02.2022 №184150008497, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, код ЄДРПОУ 1348010) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.н. НОМЕР_1 ) від 25.01.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
У задоволенні інших вимог - відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.н. НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору в сумі 496,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, код ЄДРПОУ 1348010).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідачем, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області,  подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення в цій частині, та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутні території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя є тимчасово окупованими територіями, тому будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, а рішення чи документи, видані цими органами або особами, є недійсними і не створюють правових наслідків. Тому органи Пенсійного фонду правомірно не зарахували до страхового стажу позивачки період роботи, що підтверджується недійсним документом. Крім того, період роботи ОСОБА_1 з 04.06.1994 по 25.01.2013 нa посаді оператора машинного доїння не зарахований до пільгового стажу, оскільки в довідці від 19.02.2020 №20 про пільговий характер робіт, виданої ПСП «Комишанське», не зазначено первинні документи щодо підтвердження виконання встановлених норм обслуговування, а також відсутній підпис головного економіста. Таким чином, у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не існувало підстав для призначення пенсії ОСОБА_1 .
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до п.п. 1, 3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи і сторонами не заявлялись клопотання про розгляд справи за їх участі, колегія суддів вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 25 січня 2022 року звернулася до ГУ ПФУ в Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.5 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».
Проте, листом від 01.02.2022 ГУ ПФУ в Сумській області повідомило позивачку про відмову визначенні пенсії.
До листа було додано рішення ГУ ПФУ в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах від 01.02.2022 №184150008497.
Вважаючи рішення про відмову у призначенні пільгової пенсії протиправним, ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ (далі по тексту - Закон №1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV (далі по тексту - Закон №1058-ІV).
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV на пільгових умовах пенсія за віком призначається жінкам, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності стажу на зазначених роботах не менше 20 років, за умови виконання встановлених норм обслуговування.
Норми обслуговування для цих цілей встановлюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами третім - тринадцятим пункту 2 частини другої цієї статті, зокрема - 53 роки 6 місяців, які народилися з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року.
Аналогічна норма міститься у пункті "д" частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ.
Як встановлено колегією суддів з копії паспорта, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Отже, на момент звернення позивача до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (25.01.2022), вона досягла віку - 53 роки 6 місяців.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту - Порядок №637).
Згідно з п.1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про період роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про період роботи.
Відповідно до п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Додатково в довідці наводяться такі відомості, зокрема стосовно жінок, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами на підприємствах сільського господарства (в тому числі в колгоспах) - про виконання встановлених норм обслуговування.
Колегія суддів звертає увагу, що на час подання позивачем заяви про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах Кабінетом Міністрів України не визначено порядок встановлення норм обслуговування, виконання яких повинно враховуватися при призначенні дояркам пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 5 частини 2 ст. 114 Закону № 1058-IV та пункту "д" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Оскільки такий порядок не визначений Кабінетом Міністрів України, тому до даного часу в Україні не затверджені типові міжгалузеві і галузеві (відомчі) норми обслуговування, які повинні застосовуватися при призначенні пенсії дояркам на пільгових умовах, а також використовуватися як підстава для встановлення норми обслуговування з врахуванням організаційно-технічних умов обслуговування великої рогатої худоби в конкретному господарстві.
За таких обставин у конкретному господарстві мали бути встановлені відповідні норми обслуговування на підставі типових норм, затверджених в установленому порядку до набрання чинності Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Такі Типові норми обслуговування великої рогатої худоби були затверджені Постановою Державного Комітету Ради Міністрів СРСР з праці і соціальних питань і Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 березня 1978 року №89/10-11.
Згідно з вказаною Постановою, в таблиці №1 розділу 1 глави 1 "Норми обслуговування при прив`язному стійлово-пасовищному утриманні корів" визначені норми обслуговування операторами машинного доїння за 16 варіантами організації праці працівників, які обслуговують дійне стадо. Зокрема, за умов триразового доїння у відра трьома двухтактними апаратами за продуктивності від 3001 до 4000 середня норма обслуговування з шістнадцяти варіантів становить 32 голови (найбільший показник -45, найменший -25).
Як встановлено з матеріалів справи, відповідно до записів у трудовій книжці колгоспника ОСОБА_1 працювала в колгоспі "Путь Ленина" Симферопольського району Кримської області з 21.02.1986 по 25.05.1987 в овочівничій бригаді, з 13.06.1989 по 01.06.1994 дояркою. При цьому, з 24.11.1986 по 25.05.1987 та з 26.06.1990 по 29.04.1993 знаходилася у відпустках по догляду за дитиною.
Аналогічні відомості про роботу позивачки зазначені в довідці №10 від 02.03.2020 виробничого кооперативу "Степь", який знаходиться у Симферопольському районі Автономної Республіки Крим, тобто на тимчасово окупованій російською федерацією території.
Починаючи з 04.06.1994 позивачка працювала дояркою в КСП "Заповіт Ілліча", яке було 08.02.2000 реорганізоване у приватну агрофірму "Комишанська". У період з 01.10.2010 по 25.01.2013 ОСОБА_1 працювала у вказаній агрофірмі оператором машинного доїння.
Згідно з довідкою Приватного сільськогосподарського підприємства "Комишанське" від 19.02.2020 №20 про підтвердження наявного трудового стажу, позивач у період з 04 червня 1994 року по 25 січня 2013 року працювала оператором машинного доїння та виконувала встановлені норми обслуговування.
Проаналізувавши вказані докази, слід зазначити, що у трудовій книжці позивачки відсутні відомості, що визначають її право на пенсію на пільгових умовах, а саме: про виконання встановлених норм обслуговування, характер виконуваної роботи.
У зв`язку з чим, позивачем були надані уточнюючі довідки на підтвердження пільгового стажу.
Проте, довідка ПСП "Комишанське" від 19.02.2020 №20 не містить тих відомостей, які визначені Порядком № 637: у довідці не вказано які норми обслуговування були встановлені для доярки чи оператора машинного доїння, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Крім того, відомості, вказані в довідці не відповідають записам у трудовій книжці, а саме: в трудовій книжці зазначено, що ОСОБА_1 з 04.06.1994 працювала дояркою, а з 01.10.2010 - оператором машинного доїння, однак в довідці зазначено, що ОСОБА_1 з 04.06.1994 працювала оператором машинного доїння.
В довідці №10 від 02.03.2020 виробничого кооперативу "Степь", який знаходиться у Симферопольському районі Автономної Республіки Крим, також відсутні відомості про норми обслуговування, що були встановлені для доярки, не вказані відповідні первинні документи, на підставі яких видана зазначена довідка.
За таких обставин, ГУ ПФУ в Донецькій області повинно було виконати свої обов`язки, визначені чинним законодавством.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі по тексту - Порядок №22-1).
Відповідно до п. 1.9 Порядку №22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі.
Згідно з п. 3.3. Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, надає допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.
Всупереч вимогам вказаних норм, відповідач не здійснив відповідних перевірок, не запропонував позивачу надати додаткові документи, не витребував необхідних документів, в результаті чого прийняв передчасне необґрунтоване рішення.
Також колегія суддів зазначає, що пункт 20 Порядку №637 передбачає, що у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Однак, відповідач не надав суду доказів того, що в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про стаж роботи ОСОБА_1 .
Щодо неврахування відповідачем довідки №10 від 02.03.2020, виданої виробничим кооперативом "Степь", який знаходиться у Симферопольському районі Автономної Республіки Крим, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (Далі по тексту - Закон №1207-VII) тимчасово окупована російською федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно із статтею 4 Закону №1207-VII правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.
Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року.
На тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину адміністративної межі та лінії зіткнення між тимчасово окупованою територією та іншою територією України, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.
Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.
Частиною першою ст. 17 Закону №1207-VII визначено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.
Відповідно до частин 1 - 3 ст. 9 Закону №1207-VII державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.
Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.
Поряд із тим, колегія суддів зазначає, що в міжнародному праві застосовується принцип, згідно з яким документи, видані окупаційною владою, повинні братися судами до уваги, якщо їх нехтування веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, так звані «Намібійські винятки» (англ. «Namibia exception»).
Вперше «Намібійські винятки» були сформульовані у практиці Міжнародного суду ООН, зокрема в його Консультативному висновку від 21 червня 1971 року (Namibia case). Міжнародний суд ООН у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави – члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів»
Як вчстановлено колегією суддів з оскаржуваного рішення, відповідач не зарахував до страхового стажу позивача період її роботи, вказаний у довідці №10 від 02.03.2020 виробничого кооперативу "Степь", який знаходиться у Симферопольському районі Автономної Республіки Крим, лише з тих підстав, що довідка видана підприємством, яке знаходиться на тимчасово окупованій російською федерацією території.
При цьому, відповідач не надав оцінки тій інформації, що зазначена у довідці, з точки зору повноти та достатності такої інформації для зарахування періоду роботи позивача до загального страхового стажу чи до пільгового стажу.
При цьому, відповідач не запропонував позивачу надати інші документи, які підтверджують характер її роботи у вказаному підприємстві та конкретні норми обслуговування, а також не вчинив жодних дій щодо витребування таких документів.
На підставі викладеного, суд позбавлений можливості застосувати принцип міжнародного права «Намібійські винятки».
Більше того, сама позивач у позовних вимогах не просить суд зарахувати ті чи інші періоди її роботи до загального страхового стажу чи до пільгового стажу.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.               
За викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 01.02.2022 №184150008497, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, та зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.01.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 року по справі №480/4393/22 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.      
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.10.2022 по справі № 480/4393/22  залишити без змін  . 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.М. Ральченко    І.С. Чалий