ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/22775/21                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Аверкова В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  21 березня 2023 року                                                                                       м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Євгейчук Ю.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві   про   визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень                                        
                                                    В С Т А Н О В И В : 
13.08.2021 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17 серпня 2018 року № 0092734202,  № 0092714202, №0092744202 та №0092754202.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у 2016 році не мала доходів, що підлягали декларуванню і, відповідно, не порушувала положення Податкового кодексу України, що свідчить про безпідставність винесення спірних рішень.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2022 р. у задоволенні позову відмовлено.
Приймаючи у справі рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів правомірність прийняття спірних рішень.
Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення через порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована доводами аналогічними позовній заяві.
Справу розглянуто за відсутності сторін, які належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою з огляду на таке.
Судом встановлено, що 17 серпня 2018 року Головним управлінням ДФС у м. Києві відносно ОСОБА_1 винесено податкові повідомлення-рішення:
№ 0092734202, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 73 130,74 грн., з яких за податковими зобов`язаннями з податку на доходи фізичних осіб - 58 504,59 грн., за штрафними (фінансовими) у сумі 14 626,15 грн.;
№ 0092714202, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 6094,23 грн., з яких - 4875,38 грн. податкових зобов`язань з військового збору та за штрафними (фінансовими) санкціями - 1218, 85 грн.;
№ 0092744202, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 510,00 грн.;
№ 0092754202, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 170,00 грн.
Зазначенні податкові повідомлення - рішення винесені на підставі висновків акту перевірки від 27 червня 2018 року № 3002/26-15-42-02-30/2684423002 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді додаткового блага платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року», яким встановлено порушення:
пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України, не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи з відповідними додатками за 2016 рік;
підпункту «а» пункту 176.1 статті 176, пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподаткування доходу;
підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168 Податкового кодексу України не задекларовано дохід за 2016 рік у сумі 325 025,50 грн та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік в сумі 58 504,59 грн;
підпунктів 1.2, 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних Положень Податкового кодексу України не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір за 2016 рік у сумі 4875,38 грн.   
Вважаючи оскаржувані рішення протиправними позивач звернулася з даним позовом до суду.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з пп.   163.1.1. п.   163.1   ст.  163 Податкового кодексу України   (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
Відповідно до абзацу другого пункту   164.1   статті   164 ПК України   загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
За приписами пп. «д» пп.   164.2.17   п. 164.2   ст. 164 Податкового кодексу України   до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених   статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.
Приписами підпункту   14.1.54   пункту   14.1   статті   14 ПК України   визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.
Підпунктом   14.1.47   пункту   14.1   статті   14 Податкового кодексу України   (у редакції, чинній на час прощення боргу за кредитним договором) визнано, що додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами   розділу IV цього Кодексу).
Як вбачається з матеріалів справи, що 15 лютого 2008 року ОСОБА_1 уклала з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту № 11299320000, відповідно до якого позивач отримала кредитні кошти в сумі 35 000 доларів США, що дорівнювало еквіваленту 176 500,00 грн. за курсом НБУ на день укладання договору, з цільовим призначенням - для особистих потреб, а саме: на придбання квартири (п. 1.4. Договору).
З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором, між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки від 15.02.2008 № 77286 за умовами якого Позивачем було передано Банку в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на придбання якої і було отримано кредит.
19 серпня 2016 року між ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем укладено договір № 11482971000, згідно якого Банк надав позивачу грошові кошти у розмірі 334 959,61 грн., які були перераховані на поточний рахунок № НОМЕР_2 у ПАТ «УкрСиббанк» для погашення кредитної заборгованості за договором №11299320000 від 15.02.2008 (п. 3.2. Договору).
Також, 19 серпня 2016 року між позивачем та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 11482971000 (щодо прощення частини боргу), відповідно до якої сторони дійшли згоди, що банк має право здійснити анулювання (прощення) частини заборгованості позичальника за договором за умови погашення позичальником частини заборгованості у розмірі не менше еквіваленту, що дорівнює 334 959,61 у валюті наданого кредиту за договором за курсом уповноваженого банку, а саме за курсом купівлі такої валюти, що склався на дату купівлі валюти банком за заявою клієнта.
Так, ПАТ «УкрСиббанк» було анульовано заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором, яка складається з основного зобов`язання у розмірі 12 832,04 доларів США (325025,50 грн.) та відсотків 195,02 доларів США (4939,70 грн).
Головне управління ДФС у місті Києві, керуючись пп. «д» пп.  164.2.17      п.  164.2    ст.  164 Податкового кодексу України включило суму прощеного основного зобов`язання 12832,04 доларів США (325025,50 грн.) до загального річного оподатковуваного доходу ОСОБА_1 , що стало підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
В той же час, в обґрунтування доводів апеляційної скарги, позивач наголошує, що банк здійснив прощення (анулювання) заборгованості за кредитом в іноземній валюті, що був отриманий на придбання єдиного житла, у зв`язку з чим до спірних правовідносин належить застосувати пп.165.1.59   п.   165.1   ст.   165 Податкового кодексу України, однак суд першої інстанції не врахував відповідну норму.
Так, доходи, які не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, визначені у   ст. 165 Податкового кодексу України.
Статтю 165 Податкового кодексу України   було доповнено новим пп. 165.1.59   згідно із Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», який набув чинності з 01 січня 2016 року.
Відповідно до пп.   165.1.59   п.   165.1   ст.   165 Податкового кодексу України   до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається сума, прощена (анульована) кредитором у порядку, передбаченому законом щодо реструктуризації зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити).
З огляду на відомості офіційного веб-порталу Верховної Ради України, проект Закону про реструктуризацію зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла був зареєстрований 17 червня 2016 року, однак в подальшому відкликаний, знятий з розгляду та на момент прийняття рішення в даній справі не прийнятий.
В той же час, вищевказана норма пп.   165.1.59   п.   165.1   ст.   165 Податкового кодексу України залишається чинною та не є скасованою.
Згідно з пояснювальною запискою до проекту Закону про внесення змін до   Податкового кодексу України   та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році, метою його прийняття, було вдосконалення норм Податкового кодексу України   для покращення адміністрування податків, шляхом, зокрема, звільнення від оподаткування сум, прощених (анульованих) кредитором за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити).
Таким чином, положення пп.   165.1.59   п.   165.1   ст.   165 Податкового кодексу України   були спрямовані саме на звільнення від оподаткування сум, прощених (анульованих) кредитором за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити).
Виключивши зазначені суми із переліку доходів, що входять до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, законодавець додатково передбачив, що прощення (анулювання) боргу має відбуватися у порядку, передбаченому законом щодо реструктуризації зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити) та взяв на себе зобов`язання прийняти такий закон.
Разом з тим, закріпивши на законодавчому рівні право на звільнення від оподаткування відповідних сум, держава не виконала взятого на себе зобов`язання щодо прийняття спеціального нормативно-правового акту, який встановлює порядок прощення (анулювання) такої заборгованості.
У відповідності до ч. 1   ст. 6 КАС України   суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч. 2   ст. 6 КАС України   суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що   Закон України «Про соціальний захист дітей війни»   діяв у редакції зі змінами, внесеними   Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»   та передбачав, що розмір відповідної надбавки визначатиме Кабінет Міністрів України. Зважаючи на імперативне формулювання, заявники могли законно сподіватись, що Кабінет Міністрів України встановить розмір пенсії за відповідний період. Таким чином, протягом цього періоду заявники мали «законне сподівання» щодо підвищеного розміру пенсії. Однак такої постанови в 2006 році прийнято не було.
Європейський суд з прав людини констатував, що у цьому випадку відмова держави здійснити певні дії становила втручання в права заявників, передбачені статтею 1 Першого протоколу. Суд не бачив жодних причин, чому органи влади не вжили заходів для визначення розміру надбавки до пенсії заявників, і вважав це втручання невиправданим.
Колегія суддів наголошує, що з 01.01.2016 року та, зокрема, станом на момент анулювання боргу позивача, Податковий кодекс України містить імперативне формулювання про те, що сума, прощена (анульована) кредитором за кредитами в іноземній валюті, що отримані громадянами України на придбання єдиного житла (іпотечні кредити) не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.
Отже, позивач, з огляду на пряму вказівку Податкового кодексу України, мала законне очікування, що сума прощеної АТ «УкрСиббанк» заборгованості не є об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.
Не прийнявши спеціальний закон, передбачений пп.   165.1.59   п.   165.1   ст.   165 Податкового кодексу України, держава допустила невиправдане втручання у права позивача.
В той же час, з системного аналізу положення пп.   165.1.59   п.   165.1   ст.   165 Податкового кодексу України слідує, що ключовими умовами, з якими пов`язано звільнення суми прощеного боргу від оподаткування, є наступні: прощення боргу кредитором; боржником є громадянин України; кредит був отриманий в іноземній валюті; кредит надавався для цілей придбання єдиного житла; виконання кредитного зобов`язання було забезпечене іпотекою.
Так, матеріалами справи підтверджується, а відповідачем не заперечується наявність у позивача всіх вказаних вище вимог для застосування до неї положень пп.   165.1.59   п.   165.1   ст.   165 Податкового кодексу України.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що сума прощеного боргу ОСОБА_1 основного зобов`язання у розмірі 12  832,04 доларів США не підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу згідно з пп.   165.1.59   п.165.1   ст.   165 Податкового кодексу України.
Аналогічна правова позиція щодо застосування положення пп.   165.1.59   п.165.1   ст.   165 Податкового кодексу України викладена в постанові Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі №820/2600/16, яка в силу ч. 5   ст. 242 КАС України   враховується судом при розгляді даної справи.
Так, враховуючи все вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що анульована (прощена) за договором сума боргу відповідно до підпункту   164.2.17   пункту   164.2   статті164   Податкового кодексу України є додатковим благом платника податку (Позивача) та підлягає включенню до його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2016 рік, оскільки суд першої інстанції помилково не врахував положення пп.   165.1.59   п.165.1   ст.   165 Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2016 року.
Крім того, відповідно до п. 161   підрозділу 10   Розділу XX Податкового кодексу України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Однак, згідно з пп. 1.7. п. 161   підрозділу 10   Розділу XX Податкового кодексу України, звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з   розділом IV цього Кодексу   не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою).
Відтак нарахування позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб і військового збору, а також застосування штрафних (фінансових) санкцій за неподання податкової декларації про майно і доходи за 2016 рік є незаконним.
За таких обставин вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у м. Києві від 17 серпня 2018 року № 0092734202,  № 0092714202, №0092744202 та №0092754202 є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Згідно з положеннями  ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для повного задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Разом з тим, відповідно до ч.1   ст.139 КАС України   при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього   Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною 7   ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
З матеріалів справи вбачається, що позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір згідно з квитанцією № 9241-6488-4117-4497 від 13.08.2021 року у розмірі 908 грн та за подання апеляційної скарги згідно з квитанцією № 23 від 13.09.2022 - 5448,00 грн, отже відшкодуванню підлягають понесені судові витрати на загальну суму 5538 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322 КАС України, апеляційний суд,

             П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2022 р. - задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві  про  визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві  про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві (правонаступник - Головне управління ДПС у м. Києві (ЄДРПОУ 44116011)) від 17 серпня 2018 року № 0092734202,  № 0092714202, №0092744202 та №0092754202.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ: 44116011) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в   загальній сумі 5538,00 грн (п`ять тисяч п`ятсот тридцять вісім грн 00 коп.)
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 ст.263 , п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

            Колегія суддів:                                                                                   О.В. Карпушова

                                                                                                    Л.В. Губська
                                                                                          
                                                                                                    О.В. Епель