СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року                                         м. Харків                        Справа № 922/977/22  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Тихий П.В., суддя Геза Т.Д. , суддя  Склярук О.І.

за участю секретаря судового засідання Березки О.М.
та представників сторін:
стягувача – Гончаренко Н.А. (в режимі відеоконференції);
боржника – Гарагуля В.А.
ВДВС – не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Енергетична компанія "Барвінок" (вх.№1412Х/1-43) на ухвалу господарського суду Харківської області від 07.12.2022 (суддя Т.О.Пономаренко, повний текст ухвали складено 12.12.2022) у справі №922/977/22, 
за позовом Приватного акціонерного товариства "Енергетична компанія "Барвінок" (61058, Харківська область, м. Харків, вул. Ромена Роллана, буд. 12; код ЄДРПОУ: 33675278); 
до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" (61037, м. Харків, пр. Московський, буд. 199; код ЄДРПОУ: 05762269);
про стягнення коштів, -
за участю Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.12.2022 у справі №922/977/22 у задоволенні скарги (вх.№14571 від 21.11.2022) представника Приватного акціонерного товариства "Енергетична компанія "Барвінок" на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Полінкевича О.В. відмовлено.
Приватне акціонерне товариство "Енергетична компанія "Барвінок" з вказаною ухвалою не погодилось та посилаючись на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 07.12.2022 у справі №922/977/22 та задовольнити скаргу Приватного акціонерного товариства "Енергетична компанія "Барвінок" на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Полінкевича О.В.
Крім того, апелянт звернувся із клопотанням, в якому просить поновити строк на подання апеляційної скарги, посилаючись на те, що ознайомився з текстом оскаржуваної ухвали з підсистеми “Електронний суд” 13.12.2022.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає зокрема, що на момент повернення державним виконавцем виконавчого документу стягувачу, були відсутні відкриті виконавчі провадження в інших органах державної виконавчої області.
Апелянт зазначає, що суд не надав оцінки правомірності або неправомірності прийнятому старшим державним виконавцем повідомленню про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 04.11.2022. Вказане, на думку апелянта, унеможливило поновлення порушеного права ПАТ «ЕК «БАРВІНОК».
Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 21.12.2022 для розгляду справи №922/977/22 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В., суддя Геза Т.Д., суддя Склярук О.І.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.12.2022 зокрема відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Енергетична компанія "Барвінок" на ухвалу господарського суду Харківської області від 07.12.2022 у справі №922/977/22 та призначено справу до розгляду на "25" січня 2023 р. о 14:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань. № 132. Встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.
Від представника Приватного акціонерного товариства "Енергетична компанія "Барвінок" адвоката Гончаренко Наталії Андріївни (вх.№3ел 52 від 02.01.2023) про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.01.2023 задоволено клопотання представника Приватного акціонерного товариства "Енергетична компанія "Барвінок" адвоката Гончаренко Наталії Андріївни (вх.№3ел 52 від 02.01.2023) про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.
ДВС та боржник не скористались своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надали суду відзивів на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
В судове засідання 25.01.2023 з`явились представники стягувача (в режимі відеоконференції) та боржника. 
Представник стягувача підтримує свою апеляційну скаргу, просить її задовольнити. 
Представник боржника заперечує проти апеляційної скарги та просить залишити оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.
ДВС належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, однак, наданими йому процесуальними правами не скористався та в судове засідання не з`явився, свого повноважного представника не направив, про причини своєї неявки суд не повідомив.
Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності ДВС за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні уповноважених представників учасників процесу, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла висновку про таке.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду Харківської області від 07.09.2022 позов Приватного акціонерного товариства "Енергетична компанія "Барвінок" до Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" на користь Приватного акціонерного товариства "Енергетична компанія "Барвінок" грошові кошти в сумі 27 249 502,47 грн., з яких: основний борг у розмірі 24 692007,84 грн., суму 3% річних у розмірі 263885,31 грн., суму втрат від інфляції в розмірі 2 293609,32 грн., а також судовий збір у розмірі 408 742,54 грн.
Вирішено, що відповідно до ч.10 ст.238 Господарського процесуального кодексу України органом (особою), що буде виконувати рішення, здійснювати нараховування 3% річних на суму основного боргу у розмірі 24 692007 (двадцять чотири мільйони шістсот дев`яносто дві тисячі сім) грн. 84 коп., починаючи з 30.06.2022 року і до моменту остаточного виконання рішення суду.
Додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 14.09.2022 стягнуто з Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" на користь Приватного акціонерного товариства "Енергетична компанія "Барвінок" витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 140 000,00 грн.
11.10.2022 на виконання вище вказаних рішень видано відповідні накази.
21.11.2022 через кабінет Електронного Суду від представника Приватного акціонерного товариства "Енергетична компанія "Барвінок" надійшла скарга (вх.№14571 від 21.11.2022) на дії державного виконавця, в якій просить суд:
- визнати неправомірним повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 04 листопада 2022 року, прийняте старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінкевичем Олександром Васильовичем;
- зобов`язати старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінкевича Олександра Васильовича або іншу посадову особу зазначеного органу державної виконавчої служби усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом вирішення питання про відкриття виконавчого провадження на підставі наказу від 11.10.2022 № 922/977/22, виданого Господарським судом Харківської області в порядку, визначеному Законом України “Про виконавче провадження”.
Скарга обґрунтована тим, що старший державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінкевич Олександр Васильович неправомірно вчинив дії з повернення виконавчого документу стягувачу повідомленням б/н від 04.11.2022, на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий документ, який відповідає вимогам Закону пред`явлено не за територією місцезнаходження боржника, а за місцем знаходження його майна.
Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.12.2022 у справі №922/977/22 у задоволенні скарги (вх.№14571 від 21.11.2022) представника Приватного акціонерного товариства "Енергетична компанія "Барвінок" на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Полінкевича О.В. відмовлено.
Ухала мотивована зокрема вимогами ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», пунктом 14 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5. Місцевий суд зазначив, що оскільки стягувачем наказ на примусове виконання рішення Господарського суду Харківської області від 07.09.2022 по справі № 922/977/22 було пред`явлено до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Відділ примусового виконання рішень) та вказаним відділом 09.11.2022 відкрито виконавче провадження ВП №70292357 з виконання рішення Господарського суду Харківської області від 07.09.2022 у цій справі, то й наказ на примусове виконання додаткового рішення Господарського суду Харківської області від 14.09.2022 у цій справі повинен пред`являтися до відповідного виконавчого органу для виконання державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.
Проте, судова колегія не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
За приписами ст. 129 Конституції України обов`язковість рішення суду визначено однією із основних засад судочинства.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Згідно зі ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.
Частиною 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997 вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
У рішеннях Європейського суду у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти Україні", "ПМП "Фея" та інші проти України" зазначається про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення та констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя.
Конституційний Суд України у рішенні від 13.12.2012 №18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист.
Виконання судового рішення, відповідно до змісту Рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013 у справі №1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України №2-р(ІІ)/2019 від 15.05.2019 у справі №3-368/2018(5259/18) Конституційний Суд України, беручи до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, вважає, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.
Також, у зазначеному рішенні Конституційний Суд України наголошує, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.
Отже, судове рішення, що набрало законної сили, є обов`язковим до виконання. Забезпечення виконання остаточного судового рішення у визначеному законом порядку є позитивним обов`язком держави.
Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентує порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців є Закон України "Про виконавче провадження".
Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина перша статті 327 Господарського процесуального кодексу України).
При цьому гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.
Згідно приписів статті 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Частиною 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до пунктів 1, 2, 5 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження повинно здійснюватися з дотриманням засад верховенства права, законності, справедливості, неупередженості, об`єктивності.
У частині першій статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Права та обов`язки виконавців визначено статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
З приписів частини першої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що виконавець розпочинає примусове виконання рішень на підставі виконавчого документу, зазначеного у статті 3 Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" Виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Частиною 4 статті 24 Закону України “Про виконавче провадження” передбачено, що виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.
Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що Закон України "Про виконавче провадження" визначає вимоги (критерії) до місця відкриття виконавчого провадження. 
Верховний Суд у постанові від 21.05.2021 у справі №905/64/15 зазначив, що прийняття державним чи приватним виконавцем виконавчих документів до виконання здійснюється за територіальним принципом, суть якого полягає у тому, що державний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться на території, на яку поширюються його функції, а приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність, та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України. При цьому місце виконання виконавчого документу визначається за критеріями, зазначеними у частині другій статті 24 Закону України "Про виконавче провадження", до яких законодавець відносить: (1) місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, (2) місцезнаходження боржника - юридичної особи, (3) місцезнаходження майна боржника.
31.10.2022 ПАТ «ЕК «БАРВІНОК» звернувся до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) і заявою про примусове виконання рішення та відкриття виконавчого провадження від 28.10.2022 завих.№41.
У заяві зазначено, що місцезнаходження Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" (ідентифікаційний код 05762269) є м.Харків, Харківської області.
Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням Акціонерного товариства “Українські енергетичні машини” є м. Харків, проспект Героїв Харкова, буд.199.
Разом з тим, стягувач вказав, що у Боржника є відкритий рахунок в АТ «ТАСКОМБАНК» (м. Київ, 01032, вул. Симона Петлюри,30) IBAN НОМЕР_1 , надавши відповідні докази.
Наявність рахунку у Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" в зазначеному банку підтверджується додатковими угодами, укладеними боржником, як переможцем державних тендерів, зокрема, Додатковою угодою №1 від 21.09.2022 до Договору №15-6080/53-123-04-21-07175 від 08.10.2021, укладеною з Державним підприємством “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”, яку у відповідності до вимог Закону України “Про публічні закупівлі” розміщено на майданчику Prozorro за посиланням https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2021-09-14-000327-a, та Додатковою угодою №6 від 03.10.2022 до Договору №15-1430 від 17.03.2021, укладеною з Приватним акціонерним товариством “Укргідроенерго”, яку у відповідності до вимог Закону України “Про публічні закупівлі” розміщено на майданчику Prozorro за посиланням https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2021-02-17-003138-с.
Як вбачається із зазначених додаткових угод, Акціонерним товариством “Українські енергетичні машини” в графі “Банківські реквізити” зазначено поточний рахунок № IBAN НОМЕР_1 в АТ “ТАСКОМБАНК”, адреса банку: Україна, 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30.
Відповідні додаткові угоди оприлюднені через авторизований електронний майданчик на веб-порталі уповноваженого органу Prozorro.gov.ua.
Відтак, у Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини" є відкритий рахунок в АТ «ТАСКОМБАНК», фактичне та реєстраційне місця знаходження відділення банку де боржник має рахунок: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30 (Шевченківський район м. Київ).
Стягувач зазначає, що він скористався своїм правом на вибір між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання судового наказу Господарського суду Харківської області виданого 11.10.2022 справі №922/977/22, на території, на яку поширюються їхні функції та вирішив здійснювати виконання вказаного виконавчого документу саме у Шевченківському відділі державної виконавчої служби  міс Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції  (м. Київ), тобто територіально за місцезнаходження майна Боржника за встановленою підвідомчістю.
Відповідно до абзацу 30 пункту 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 23.11.2022 № 5223/5), у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документ/копія документа, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.
Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21.05.2021 у справі №905/64/15, передбачена цією нормою необхідність стягувача додати до заяви докази місцезнаходження майна боржника обумовлена необхідністю обґрунтування та доведення стягувачем виконавцю такого критерію як місцезнаходження майна боржника та лише в ракурсі того, що майно боржника знаходиться на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця. Зазначена норма передбачає надання стягувачем лише доказів місцезнаходження майна боржника на цій території.
Проте, державний виконавець направив на адресу стягувача повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу повідомленням б/н від 04.11.2022, на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий документ, який відповідає вимогам Закону пред`явлено не за територією місцезнаходження боржника, а за місцем знаходження його майна.
У відзиві на скаргу, поданого до суду першої інстанції, державний виконавець також зазначив, що у заяві про відкриття виконавчого провадження за вих.№41 від 28.10.2022 та у наказі №922/977/22 від 11.10.2022 зазначено, що місцезнаходження Акціонерного товариства “Українські енергетичні машини” (ЄДРПОУ 05762269) є м. Харків, пр. Героїв Харкова, буд. 199. 04.11.2022 державним виконавцем керуючись пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону України “Про виконавче провадження” винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку з тим, що адреса боржника, що зазначена у виконавчому документі, а саме м. Харків, пр. Героїв Харкова, будинок 199 згідно адміністративно-територіального поділу міста Києва не відноситься до Шевченківського району міста Києва. Враховуючи викладене, виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання. Керуючись пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону України “Про виконавче провадження”, виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання.
Також, державний виконавець зазначив, що стягувач повинен був надати докази наявності грошових коштів на відкритому рахунку боржника в АТ “ТАСКОМБАНК” IBAN UA173395002600201232026000001, що було б підтвердженням наявності майна боржника в Шевченківському районі міста Києва. Оскільки стягувачем не було додано до заяви про відкриття виконавчого провадження ніяких доказів наявності грошових коштів боржника Акціонерного товариства “Українські енергетичні машини” на вищевказаному рахунку, старший державний виконавець відділу Полінкевич О.В. керуючись пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону правомірно прийняв рішення про винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 04.11.2022 у зв`язку з тим, що виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання.
Проте, колегія суддів вважає такі дії державного виконавця передчасними та помилковими.
Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.
Аналіз наведених норм матеріального права свідчить про те, що прийняття державним чи приватним виконавцем виконавчих документів до виконання здійснюється за територіальним принципом, суть якого полягає у тому, що приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність, та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України. При цьому місце виконання виконавчого документу визначається за критеріями, зазначеними у частині другій статті 24 Закону України "Про виконавче провадження", до яких законодавець відносить: місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходження боржника - юридичної особи, місцезнаходження майна боржника.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги Закону, якщо місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність, та відповідно на яку розповсюджується відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.
При цьому слід враховувати, що відповідно до абзацу 5 п. 3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженій наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документ/копія документа, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.
Однак вказана Інструкції (у разі, якщо стягувач в якості майна боржника зазначає грошові кошти) не містить вимог щодо підтвердження фактичної наявності грошових коштів на банківських рахунках боржника.
Зазначена норма Інструкції (у разі, якщо стягувач в якості майна боржника зазначає грошові кошти) не може тлумачитися як така, що передбачає обов`язок стягувача додавати до заяви про примусове виконання рішення докази фактичної наявності грошових коштів на банківських рахунках боржника, оскільки у разі такого її тлумачення (застосування) ця норма суперечила б статті 60 та пункту 1 частини першої статті 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність», за змістом яких відомості про банківські рахунки клієнтів, фінансово-економічний стан клієнтів є банківською таємницею, забезпечення збереження якої є обов`язком банку, зокрема шляхом обмеження кола осіб, що мають доступ до інформації, яка становить банківську таємницю. 
Аналіз наведених норм Закону України «Про банки і банківську діяльність» свідчить про те, що стягувач, який не входить до кола осіб, які мають доступ до інформації, яка становить банківську таємницю, та не є особою, якій відповідно до частини першої статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк може розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, обмежений у можливостях надати органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю відомості про стан рахунків боржника у банках. Таке тлумачення цієї норми Інструкції також суперечить частині перші статті 19 Конституції України, за змістом якої ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
З огляду на викладене стягувач, звертаючись до виконавця із заявою про примусове виконання рішення має довести саме обставини знаходження майна боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця, надати (додати до заяви) докази місцезнаходження майна боржника на цій території, а не докази фактичної наявності майна боржника у місцезнаходженні такого майна.
Наприклад, у разі посилання стягувача на наявність у боржника грошових коштів на рахунках у банківських установах, стягувач, який обмежений в отриманні інформації, що є банківською таємницею, має надати наявні у нього докази існування таких рахунків боржника, докази, з яких йому стало відомо про такі існуючі рахунки боржника (ділова переписка, правочини, первинні, розрахункові документи тощо).
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №905/64/15 від 21.05.2021.
Відтак, колегія суддів вважає, що відповідно до частин першої та другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» на стадії вирішення питання про відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника виконавець має дослідити цей критерій не в ракурсі фактичного знаходження майна у його (зазначеному стягувачем) місцезнаходженні, а саме для встановлення обставини наявності майна боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби за формальними ознаками: по доданим стягувачем до заяви про примусове виконання рішення доказам місцезнаходження майна боржника на такій території. Встановлення обставин фактичної наявності майна боржника у його місцезнаходженні (зазначеному стягувачем) (у тому числі і грошових коштів) відноситься до дій виконавця з розшуку майна боржника, які вчиняються у процесі здійснення виконавчого провадження після прийняття виконавчого документу до виконання та відкриття виконавчого провадження. За результатом дослідження цих доказів виконавець приймає одне з рішень: про відкриття виконавчого провадження відповідно до статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» або про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання відповідно до пункту 10 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що рішення про винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 04.11.2022 є передчасним, відтак дії державного виконавця є неправомірними, а отже скарга Приватного акціонерного товариства "Енергетична компанія "Барвінок" на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Полінкевича О.В. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Колегія суддів вважає таким, що не відповідає обставинами справи висновок суду першої інстанції про те, що оскільки стягувачем наказ на примусове виконання рішення Господарського суду Харківської області від 07.09.2022 по справі № 922/977/22 було пред`явлено до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Відділ примусового виконання рішень) та вказаним відділом 09.11.2022 відкрито виконавче провадження ВП №70292357 з виконання рішення Господарського суду Харківської області від 07.09.2022 у цій справі, то й наказ на примусове виконання додаткового рішення Господарського суду Харківської області від 14.09.2022 у цій справі повинен пред`являтися до відповідного виконавчого органу для виконання державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.
На момент повернення державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Полінкевича О.В. виконавчого документу стягувачу (04.11.2022), були відсутні відкриті виконавчі провадження в інших органах державної виконавчої області (в т.ч. у Відділі примусового виконання рішень), про що свідчать наявні в матеріалах справи: 1. Заява стягувача про примусове виконання рішення Господарського суду Харківської області від 07.09.2022 у справі № 922/977/22 та відкриття виконавчого провадження (від 28.10.2022 за вих. №40), якою стягувач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яка зареєстрована 09.11.2022 за вхідним № 12436; 2. Постанова про відкриття виконавчого провадження №70292357 винесена старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гречух Олегом Ярославовичем 09.11.2022, з примусового виконання рішення Господарського суду Харківської області від по справі № 922/977/22; 3. Роздруківка з офіційної інформації сайту «Автоматизована система виконавчого провадження».
Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції взагалі не надано жодної оцінки доводам стягувача, викладеним у скарзі на дії державного виконавця, натомість висновки місцевого суду, викладені в оскаржуваній ухвалі, не відповідають обставинам справи, про що свідчать наявні у справі докази.
Відповідно до статті 343 Господарського процесуального кодексу України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Враховуючи, що у державного виконавця були відсутні передбачені Законом України "Про виконавче провадження" підстави для повернення виконавчого документу стягувачу, суд апеляційної інстанції вважає, що Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) має усунути встановлені судом порушення з виконання судового рішення шляхом вирішення питання про відкриття виконавчого провадження на підставі наказу від 11.10.2022 у справі №922/977/22, виданого Господарським судом Харківської області в порядку, визначеному Законом України “Про виконавче провадження”.
З урахуванням наведеного оскаржувана ухвала місцевого суду підлягає скасуванню, а скарга стягувача на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінкевича Олександра Васильовича частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 269, 270, п.2 ч.1 ст. 275, п.3 ч.1 ст.277, 281-284, 343, 344 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Енергетична компанія "Барвінок" задовольнити.
Ухвалу господарського суду Харківської області від 07.12.2022 у справі №922/977/22 скасувати.
Прийняти нове рішення, яким скаргу Приватного акціонерного товариства "Енергетична компанія "Барвінок" на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінкевича Олександра Васильовича задовольнити частково.
Визнати неправомірним повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 04 листопада 2022 року, прийняте старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінкевичем Олександром Васильовичем;
Зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) поновити порушене право заявника шляхом вирішення питання про відкриття виконавчого провадження на підставі наказу від 11.10.2022 у справі №922/977/22, виданого Господарським судом Харківської області в порядку, визначеному Законом України “Про виконавче провадження”.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного Суду в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 03.02.2023.

Головуючий суддя                                                                    П.В. Тихий

Суддя                                                                                           Т.Д. Геза  

Суддя                                                                                           О.І. Склярук