ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/5929/22                                                 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Гайдаш В.А.,                                                                                                                                                     Суддя-доповідач Кобаль М.І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                      Кобаля М.І.,
суддів                                               Костюк Л.О., Степанюк А.Г.
при секретарі                                      Литвин С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін апеляційну скаргу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси  Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси  Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси  Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі по тексту - відповідач, Центральний ВДВС у місті Черкаси) в якому просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Центрального ВДВС у місті Черкаси Гайдай Т.О. від 21.02.2022 року про стягнення з позивача на користь держави виконавчого збору у сумі 3108,36 грн. ВП №68728812;
- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Центрального ВДВС у місті Черкаси Гайдай Т.О. від 21.02.2022 року про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови № 68728812, виданої 21.02.2022 відповідачем про стягнення з ОСОБА_1 , на користь держави виконавчого збору у сумі 3108,36 грн., ВП №68729089;
- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Центрального ВДВС у місті Черкаси Гайдай Т.О. від 21.02.2022 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження при примусовому виконанні постанови №68728812, виданої 21.02.2022 відповідачем про стягнення з ОСОБА_1 , на користь держави виконавчого збору у сумі 3108,36 грн., якою визначено для боржника загальну суму мінімальних витрат  207,30 грн., ВП №68729089.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року значений позов задоволено повністю. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст.  313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін. 
Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони у судове засідання не з`явились.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 2  ст. 309 КАС України  у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Пунктом 1 статті 6 ратифікованої  Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року  Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про продовження строку розгляду апеляційної скарги Центрального ВДВС у місті Черкаси  на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року на розумний строк.
Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Центральному ВДВС у місті Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебувало виконавче провадження № 51350156, відкрите 03.06.2016 року, з примусового виконання виконавчого листа №711/10686/15-ц, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу у сумі 31 088 грн. 68 коп.
21.12.2016 року старшим державним виконавцем Центральному ВДВС у місті Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Гайдай Т.О. винесено постанову про повернення стягувачу виконавчого листа №711/10686/15-ц, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».
09.02.2022 року на адресу Центрального ВДВС у місті Черкаси надійшов лист від АТ КБ «Приватбанк» №53MMREV5APQG6SMV про те, що станом на 07.02.2022 року ОСОБА_1 немає заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк» (а.с.39).
21.02.2022  року головним державним виконавцем Центрального ВДВС у місті Черкаси Гайдай Т.О., без заяви стягувача та виконавчого документу, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №68728812, з примусового виконання виконавчого листа №711/10686/15-ц, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу у сумі 31 088 грн. 68 коп. та винесено постанови про стягнення з позивача на користь держави виконавчого збору у сумі 3108,36 грн. та про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 207 грн. 30 коп.
Також, того ж дня, головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Гайдай Т.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №68728812, на підставі п. 9 ч. 1  ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з повним фактичним виконанням виконавчого документу та виділено в окреме виконавче провадження постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження.
21.02.2022 року головним державним виконавцем Гайдай Т.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №68729089 з примусового виконання постанови від 21.02.2022 року №68728812 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у сумі 3108,36 грн., у межах якого винесено постанову про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 207 грн. 30 коп.
Вважаючи оскаржувані постанови протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.
Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ст. 1 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі -  по тексту - Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього  Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13   Закону № 1404-VIII).
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII  виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (частини 1-2 статті 18 Закону № 1404-VIII).
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Приписами частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII обумовлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Статтею 27 Закону № 1404-VIII передачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Відповідно до ч.ч. 2, 3  ст. 42 Закону №1404-VIII витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.
Частиною 1  статті 42 Закону №1404-VIII  встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з:
1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому  статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;
2) авансового внеску стягувача;
3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Правовими положеннями ч. 9  ст. 27 Закону №1404-VIII  передбачено, що виконавчий збір не стягується, у разі закінчення виконавчого провадження, на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої  статті 39 цього Закону. 
Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України  та пунктом 9-15  розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Як вірно встановлено судом першої інстанції, 09.02.2022 на адресу Центрального ВДВС у місті Черкаси надійшов лист від АТ КБ «Приватбанк» №53MMREV5APQG6SMV про те, що станом на 07.02.2022 ОСОБА_1 немає заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк».
21.02.2022 року головним державним виконавцем Гайдай Т.О., без заяви стягувача та виконавчого документу, винесено оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження №68728812 з примусового виконання виконавчого листа №711/10686/15-ц, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу у сумі 31 088 грн. 68 коп. та винесено постанову про стягнення з позивача на користь держави виконавчого збору у сумі 3 108,36 грн.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що ОСОБА_1 самостійно виконано рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.06.2016 року по справі №711/10686/15-ц, тобто до відкриття виконавчого провадження № 68728812, що підтверджується листом АТ КБ «Приватбанк» від 07.02.2022 року №53MMREV5APQG6SMV, а тому у відповідності до положень ч. 9  ст. 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір не повинен стягуватися з останнього.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови Центрального ВДВС у місті Черкаси від 21.02.2022 року №68728812 про стягнення з ОСОБА_1 , на користь держави виконавчого збору у сумі 3 108,36 грн.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до роздруківки ВП - спец розділ, яка міститься в матеріалах справи, в межах виконавчого провадження № 51350156, яке відкрите 03.06.2016 року, головним державним виконавцем Гайдай Т.О. винесено постанову від 21.12.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачу (п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону) (а.с.38).
Згідно з ч.3  ст.40 ЗУ №1404-VIII  у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої  статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої  статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Між тим, головним державним виконавцем Гайдай Т.О. вказаних дій , в межах виконавчого провадження № 51350156, здійснено не було, а тому державний виконавець не мала законних підстав для прийняття 21.02.2022 року постанови про відкриття виконавчого провадження №68729089, з примусового виконання постанови від 21.02.2022 року №68728812 про стягнення з позивача на користь держави виконавчого збору у сумі 3108,36 грн., у межах якого винесено постанову про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 207 грн. 30 коп.
З огляду на те, що колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про скасування постанови відповідача від 21.02.2022 року №68728812 про стягнення з позивача на користь держави виконавчого збору у сумі 3108,36 грн., постанова відповідача від 21.02.2022 ВП №68729089 про відкриття виконавчого провадження та про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження також підлягають до скасування, оскільки є похідними позовними вимогами.
Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування вказаних постанов.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).
Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.
Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. 
Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. 
У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).
Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. 
Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.
У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Правовими положеннями ч. 1 ст. 272 КАС України регламентовано, що судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст. 242, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси  Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          Л.О. Костюк

                                                                                                              А.Г. Степанюк

Повний текст виготовлено 28.02.2023 року