ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року 
м. Київ

справа № 260/7946/21
адміністративне провадження № К/990/27501/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача                                                     Мельник-Томенко Ж.М., 
суддів -                                                   Жука А.В.,
                                                            Мартинюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 (суддя-доповідач -           Р.О. Ващилін)
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.09.2022 (суддя-доповідач -           А.Р. Курилець, судді - М.П. Кушнерик, В.В. Ніколін)
у справі № 260/7946/21 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області
про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,  

встановив:

Обставини справи
1. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ Начальника Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області від 15.11.2021 № 315-0 про відсторонення позивача від роботи та зобов`язати відповідача допустити ОСОБА_1 до роботи з виплатою невиплаченої заробітної плати за час незаконного відсторонення від роботи, а саме з 15.11.2021 до моменту поновлення.
2. Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.06.2022, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.09.2022, позов залишено без розгляду.
3. Суд першої інстанції з посиланням на положення пункту 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України позов залишив без розгляду, оскільки дійшов висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду, який встановлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України. Суд апеляційної інстанції підтримав такі висновки суду першої інстанції. 
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги 
4. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.   
5. На переконання позивача, публічно-правовий спір, за вирішенням якого вона звернулась до суду, не належить до категорії спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження чи звільнення з публічної служби. Відповідно неправильним є висновок судів попередніх інстанцій про пропуск позивачем місячного строку звернення до суду, визначеного частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України. Позивач вказує, що строк, протягом якого у неї наявне право на звернення до суду з цим позовом визначений у частині другій статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, який позивачем не пропущено.     
Позиція інших учасників справи
6. У відзиві на касаційну скаргу відповідач з доводами та вимогами касаційної скарги не погоджується, просить відмовити позивачу у задоволенні касаційної скарги, рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишити без змін. 
Рух касаційної скарги
7. Ухвалою Верховного Суду від 01.12.2022 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .
8. Ухвалою Верховного Суду від 23.02.2023 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.
Нормативне врегулювання
9. Відповідно до частини першої статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
10. За змістом статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні.
Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.
Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.
Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.
11. Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
12. Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
13. Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно із якою у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
14. Відповідно до частини шостої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
15. Частиною першою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
16. Згідно із пунктами 3, 5 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними). 
17. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Оцінка Верховного Суду
18. З матеріалів справи встановлено, що ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.12.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 .
19. 24.03.2022 відповідачем подано до суду першої інстанції клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, з огляду на пропуск позивачем строку звернення до суду.
20. Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.05.2022 позов ОСОБА_1 залишено без руху, надано позивачу строк для подачі до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням поважності пропуску цього строку. 
21. 02.06.2022 ухвалою Закарпатський окружний адміністративний суд позов ОСОБА_1 залишив без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України.
22. Вказану ухвалу постановлено судом першої інстанції з посиланням на приписи частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
23. При прийнятті ухвали від 02.06.2022 суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до адміністративного суду поза межами місячного строку звернення, визначеного частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, а наведені позивачем аргументи про дотримання нею строків звернення до суду, які, на думку позивача, визначені саме частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції визнав безпідставними.  
24. Переглядаючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо правильності висновків суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення до суду.
25. Верховний Суд вважає такі висновки судів попередніх інстанцій передчасними, враховуючи наступне. 
26. Відповідно до частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
27. Частина четверта статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України вказує, що одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. 
28. Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою (частина шоста статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України).
29. В силу положень статей 169, 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви перевіряє на дотримання вимог законодавства подані до суду документи та наявність чи відсутність підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі на стадії вирішення питання про відкриття провадження.
30. Частиною першою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
31. Проте, як встановлено Верховним Судом, суд першої інстанції не вирішував питання про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку та не визнавав підстави такого пропуску поважними чи ні.
32. Верховний суд додатково зазначає, що суд касаційної інстанції не оцінює причини пропущення строку звернення до суду, проте дійшов висновку, що суд першої інстанції не повною мірою вирішив питання щодо поважності їх пропуску. 
33. Системний аналіз положень статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача у спірних правовідносинах є надання можливості останньому скористатися правом подати заяву, в якій вказати інші причини поважності пропущеного строку, ніж ті, які були зазначені ним у заяві на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху.
34. Верховний Суд у справі № 640/5645/19 (постанова від 23.09.2020) щодо застосування положень частин третьої та четвертої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України дійшов висновку, що правила процесуального закону щодо надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку або вказати інші причини поважності пропущеного строку, слід застосовувати як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі.
35. Враховуючи наведене, суд першої інстанції, застосовуючи частину третю статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України неправомірно залишив позовну заяву без розгляду, так як в силу частини першої зазначеної статті не надав позивачеві можливості повідомити про інші причини поважності пропуску строку на звернення до суду.
36. Судом апеляційної інстанції вказаної помилки процесуального закону не виправлено.
37. З урахуванням викладеного Верховний Суд дійшов висновку, що судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у даній адміністративній справі.
38. Щодо доводів касаційної скарги позивача про помилкове застосування судами до спірних правовідносин положень частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, якими встановлюється місячний строк звернення до суду, суд зазначає таке. 
39. За визначенням, що міститься у пункті 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. 
40. Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу».
41. За змістом частини першої статті 1 Закону України «Про державну службу» державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. 
42. Закон України «Про державну службу» регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця (частина перша статті 3 цього закону). 
43. Звернення позивача до суду обумовлено протиправністю наказу Начальника Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області від 15.11.2021 № 315-0 про відсторонення від роботи ОСОБА_1 , старшого державного інспектора Мукачівського сектору організації роботи організаційно-розпорядчого управління Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області, що є справою щодо проходження публічної служби.  
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
44. Відповідно до частини першої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі. 
45 . За таких обставин судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Керуючись статтями 327, 341, 345, 349, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

постановив:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
2. Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.09.2022 у справі № 260/7946/21 скасувати.
3. Справу № 260/7946/21 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції - Закарпатського окружного адміністративного суду. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                               Ж.М. Мельник-Томенко 

Судді                                                                            А.В. Жук 
                                                                                
          Н.М. Мартинюк