УХВАЛА

04 січня 2023 року 
м. Київ
справа № 240/15609/21
адміністративне провадження № К/990/37770/22 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Чумаченко Т.А., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2022 року в справі №240/15609/21 за позовом Головного управління ДПС у Житомирській області, як відокремленого підрозділу ДПС до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати податку на нерухоме майно та за зустрічним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області, як відокремленого підрозділу ДПС про скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

30 грудня 2022 року до Верховного Суду повторно надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від               22 вересня 2022 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 травня  2022 року в справі №240/15609/21.

Вирішуючи питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд встановив наступне.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги   без   руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права   без урахування висновку   щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого   висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від   висновку   щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

З аналізу наведених норм вбачається, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

В обґрунтування вказаної підстави касаційного оскарження відповідач зазначає про необхідність відступлення від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 11 грудня 2018 року в справі №819/314/18; від 23 червня 2020 року в справі №819/1785/17 та застосованих судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен зазначити у касаційній скарзі обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Однак скаржник не обґрунтовує доводів щодо необхідності відступу від висновків Верховного Суду та не вказує застосуванню якої норми і в яких правовідносинах стосується висновок Верховного Суду, від якого слід відступити, а лише висловлює свою незгоду із висновками судів першої та апеляційної інстанцій.

Скаржник довільно ототожнює поняття необхідності відступлення від висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах з нерелевантністю їх застосування судами до спірних правовідносин та нормативно-правового обґрунтування відступлення не наводить. 

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Скаржник не виконав роз`яснення Верховного Суду, наведені в ухвалах про повернення касаційних скарг щодо викладення підстав касаційного оскарження судових рішень у цій справі.

Такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу дотримання решти вимог, які визначені статтею 330 КАС України.

Керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2022 року в справі №240/15609/21 повернути скаржнику.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                                         Т.А.   Чумаченко