ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
11 січня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/7624/20	
Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Білак С.В. (доповідач),    суддів:  Олефіренко Н.А., Шальєвої В.А.,    розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.10.2020 року в адміністративній справі №160/7624/20 за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1  про стягнення податкового боргу,-
ВСТАНОВИВ:
Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - позивач, ГУ ДПС) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду  з адміністративним позовом до ОСОБА_1    (далі – відповідач, ОСОБА_1 ), в якому просило: стягнути суму податкового боргу в розмірі 2 525 431, 34 грн. з платника податків фізичної особи ОСОБА_1 .
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.10.2020 року адміністративний позов задоволено, стягнуто суму податкового боргу в розмірі 2 525 431, 34 грн.  з платника податків фізичної особи ОСОБА_1 .
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що розгляд справи здійснювався без дотримання засад змагальності сторін, відповідач  був необізнаний про слухання справи, як сторона у процесі участі не приймала, тому був позбавлений права на безпосередню участь при розгляді справи і не зміг скористатися своїми правами, передбаченими статтями 44,47 КАС України та надати свої заперечення, докази, дослідити їх та довести перед судом їх переконливість.
Згідно інтегрованої картки платника податків у відповідача рахується податковий борг на загальну суму 2525431,34 грн. по орендній платі з фізичних осіб у зв`язку з несплатою грошового зобов`язання, визначеного нею самостійно у податковій декларації № 9022702464 від 13.02.2019р. (аркуші справи № 22,2).
На спростування вказаних доводів матеріали справи містять копію Податкової декларації з плати за землю за 2020 рік від 13.02.2020 р. та Інтегрована картка платника податку (аркуші справи № 10,11,12).Із податкової декларації прямо вбачається, що тип декларації рахується, як звітний, а не уточнений. Ніяких несплачених грошових зобов`язань визначених відповідачем самостійно декларація не містить. Отже, висновок суду про самостійне визначення у податковій декларації несплачених грошових зобов`язань є неспроможним та спростовується декларацією.
Податковим органом у 2018 році було повідомлено про відсутність жодної заборгованості з орендної плати відповідача, що підтверджується відповідною довідкою № 650/10/04-61-17-34, виданою 06.04.2018р. Державною податковою інспекцією в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області
Згідно долученої позивачем Інтегрованої картки платника податку вбачається, що станом на 01.01.2020р. та 01.02.2020р. за відповідачем рахувалась переплата по орендній платі за землю.
Тобто, податковий орган неодноразово підтверджував відсутність у відповідача боргів по сплаті орендної плати, що підтверджується виданою ним вищезазначеною довідкою та долученими до позовної заяви відомостями з Інформаційної системи Податковий блок.
Про існування ППР від 26.04.2019р. № 270150/1-5353-0461 на суму 809 818,65 грн. та від 27.06.2019р. № 426720/1-5353-0461 на суму 1 716 819,68 грн. відповідачу стало відомо після прийняття оскаржуваного рішення, а саме 16.04.2021р. після ознайомлення  представником з матеріалами справи. Згідно Інтегрованої картки ППР внесені до картки платника 12.02.2020р.
Матеріали справи не містять належних доказів про надіслання їй вказаних ППР, зокрема, оригінал конверту або хоча б копію чеку, з якого вбачається надсилання (аркуш справи № 9, зворотній бік).
Отже, податковим органом в порушення вимог ч 286.1, 286.5.  ст. 286 ПК України,  ані до 01 липня 2016 року, ані до 01 липня 2017 року, ані до 01 липня 2018 року не було надіслано відповідних повідомлень-рішень. Зазначене підтверджується також матеріалами справи, які не містять жодних належних, достатніх та достовірних доказів, які б могли це спростувати.
Тобто, на момент розгляду справи і ухвалення оскаржуваного рішення податкові повідомлення-рішення № 270150/1-5353-0461 на суму 809 818,65 грн. та № 426720/1-5353-0461 на суму 1 716 819,68 грн. відповідачу не вручені, а відтак і строк на їх оплату, згідно ч. 287.5. ст. 287 ПК України, не розпочинав свій відлік.
Крім того, зазначила, що предметом розгляду справи є стягнення з неї податкового боргу у сумі 2525431,34 грн., яка визначена податковою вимогою № 13663-52 від 17.02.2020р. 
06.09.2022р. рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №  160/10681/22 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДПС України в Дніпропетровській області було зобов`язано останню відкоригувати облікові показники інтегрованої картки ОСОБА_1 шляхом виключення даних про її податковий борг зі сплати орендної пати з фізичних осіб (КБК18010900) за період 2016, 2017, 2018 роки у сумі 2 082 630,60 грн. Вказане рішення набрало законної сили.
Також, з урахуванням вказаного рішення та здійснених платежів ОСОБА_1 (клопотання від 10.03.2022р. про долучення платіжних доручень) позивач надав довідку за вих. N8 66971/6/04-36-13-06-22 від 22.11.2022р. відповідно до якої згідно даних інформаційно-комунікаційних систем контролюючого органу, у неї податковий борг, недоїмка зі сплати єдиного внеску та інша заборгованість з платежів (у тому числі (розстрочених, відстрочених, реструктуризованих) відсутня.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги.
Представник позивача до судового засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 ,  перебуває на обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області.
Згідно інтегрованої картки платника податків у ОСОБА_1 рахується податковий борг на загальну суму 2525431,34 грн. по орендній платі з фізичних осіб у зв`язку з несплатою грошового зобов`язання визначеного відповідачем самостійно у податковій декларації №9022702464 від 13.02.2019 року.
Згідно податкового повідомлення-рішення від 26.04.2019 року №270150/1-5353-0461 позивачу було визначено суму грошового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 809 818, 65 грн.
Згідно податкового повідомлення-рішення      від 27.06.2019р. №426720/1-5353-0461 позивачу було визначено суму грошового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2017 рік у розмірі 858 409, 84 грн. та за 2018 рік також у розмірі 858 409, 84      грн. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Статтею 6 ПК України  надано визначення понять «податок» та «збір». Так, податок - це обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платника податку відповідно до цього  Кодексу. Збором (платою, внеском) є обов`язковий платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податків, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій.
Підпунктом  14.1.39  п.  14.1  ст.  14 ПК України, передбачено, що грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Підпунктом  14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України  визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Відповідно до пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
За визначенням підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності. 
Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 14.1.175  п.  14.1  ст.  14 ПК України  ).
Тобто, узгоджена сума податкового зобов`язання, не сплачена платником в строки, визнається сумою податкового боргу платника податків.
Підпунктом  16.1.4  пункту  16.1  статті  16 ПК України, на платників податків покладений обов`язок сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно пункту 36.1 статті 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору впорядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Пунктом 46.1 статті 46 ПК України визначено, що податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені  законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків (пункт  49.1 статті 49 Податкового кодексу).
Згідно із пунктом 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Пунктом   57.1   статті 57 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Пунктом 31.1   статті 31 ПК України   визначено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Відповідно до   статті 269 ПК України платниками плати за землю є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.
Статтею 270 ПК України визначено, що об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Таким чином обов`язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.
Відповідно до пункту  286.2  статті  286 Податкового кодексу України  платники податку за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому  статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Згідно статті 285 ПК України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).
Відповідно до п. 287.1 - 287.4 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році. Облік фізичних осіб - платників податку і нарахування відповідних сум проводяться щороку до 1 травня. Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. Податкове зобов`язання з плати за землю, визначене у податковій декларації, у тому числі за нововідведені земельні ділянки, сплачується власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
У відповідності до статті 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.
Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.
Отже, платник податків, який самостійно визначив податкові зобов`язання у поданих ним податкових деклараціях має сплати в повному обсязі відповідні суми у встановлені податковим законодавством строки.
У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.6 статті 287 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.
Отже, на усіх власників чи користувачів земельними ділянками покладається обов`язок із плати за землю. При цьому у разі набуття права власності чи оренди на нерухоме майно обов`язок із сплати земельного податку або орендної плати покладається на власника/орендаря нерухомого майна, незалежно від факту оформлення права власності чи користування відповідною земельною ділянкою.
Таким чином,  ПК України  як спеціальний акт, що регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, визначає об`єктом оподаткування саме земельну ділянку, яка перебуває у власності та користуванні, не встановлюючи імперативних умов щодо відповідного оформлення відповідного права щодо неї для виникнення обов`язку з плати за землю.
Суд зазначає, що обов`язок із сплати земельного податку пов`язується для особи саме із виникненням права власності або користування земельною ділянкою, а не із обставинами присвоєння такій земельній ділянці кадастрового номеру.
Невиконання платником податку обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом.
Також, згідно пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Відповідно до п. 57.3 ст. 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у  підпунктах  54.3.1 - 54.3.6  пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.
Пунктом 58.3 статті 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному  пунктом 42.4  статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.
У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.
Пунктом 42.1- 42.4 статті 42 Податкового кодексу України визначено, що податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені  статтею 66  цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
За положенням пункту 56.15 статті 56 Податкового кодексу України, скарга, подана із дотриманням строків, визначених  пунктом 56.3  цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.
Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.
Згідно вимог пункту  56.18 статті 56 ПК України  при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Таким чином, у разі несплати платником податків протягом 60 календарних днів, що настають за днем отримання рішення про застосування штрафних санкцій, закінчення процедури його оскарження, визначених контролюючим органом грошових зобов`язань, або якщо рішення контролюючого органу про нарахування грошових зобов`язань за результатами судового оскарження не було скасовано і є чинним, такі зобов`язання вважаються узгодженими. 
Положеннями пункту 59.1. статті 59 Податкового кодексу України  встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
При цьому, пункт 59.5 цієї статті передбачає, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Відповідно до п.п. 20.1.34. п. 20.1. ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Законом України від 21.12.2016 № 1797-VIII “Про внесення змін до Податкового кодексу щодо покращення інвестиційного клімату в Україні” доповнено ПК України статтею 19-3 та викладено в новій редакції п.п.19.1.1 п.19.1 ст.19, якими визначено перелік функцій державний податкових інспекцій, а функції контрольно-перевірочної роботи закріплено виключно за контролюючими органами обласного та центрального рівнів.
Відповідно до пп. 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до підпунктів  95.1, 95.2  статті  95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Пунктом  95.3  статті  95 Податкового кодексу України встановлено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. 
Отже, обов`язковою умовою для стягнення коштів в порядку ст.  95 ПК України є наявність у платника податків заборгованості по податковим зобов`язанням.
Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом.
Разом з цим, суд зазначає наступне.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду  викладеної в постанові від 13 січня 2021 року у справі № 819/1399/17, з огляду на зміст наведеної норми процесуального права та зважаючи на те, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими  закон  пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених  ПК України, тощо.
Отже, предметом доказування у даній справі є обставини, зокрема, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку.
Такими обставинами у розумінні ПК України є наявність податкового боргу, який виник на підставі несплати узгодженого грошового зобов`язання платника податків яку він повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання.
При цьому, як зазначалось, податковим зобов`язанням в розумінні ПК України, визначається, як сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податок на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством.
Матеріали справи свідчать, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 року у справі №160/7058/21, було встановлено, що сума податкового боргу становила 44 007,58 грн. (2 525 431,34 грн. (податковий борг згідно з податковою вимогою за 2016-2018рр.) - 2 081 423,61 грн. (встановлена судом фактично сплачена сума орендної плати за 2016-2018рр.).
Також, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2022 року  справа № 160/10681/22, яке набрало законної сили:  07.10.2022р., зобов`язано Головне управління ДПС у Дніпропетровській області відкоригувати облікові показники інтегрованої картки платника шляхом внесення до неї наступних змін: виключення даних про податковий борг ОСОБА_1 зі сплати орендної плати з фізичних осіб (КБК 18010900) за період 2016, 2017, 2018 роки у сумі 2 082 630,60 грн.
Вказаним рішенням встановлено, що   сума податкового боргу становила 44 007,58 грн. (2 525 431,34 грн. (податковий борг згідно з податковою вимогою за 2016-2018рр.) - 2 081 423,61 грн. (встановлена судом фактично сплачена сума орендної плати за 2016-2018рр.). Також, судом з матеріалами справи встановлено, що на виконання вказаного судового рішення від 17.06.2021 року позивачем: 05.08.2021р. було сплачено грошову суму у розмірі 120 000, 00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 123 від 05.08.2021р.; 12.08.2021р. сплачено грошову суму у розмірі 100 000,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 127 від 12.08.2021р.; 02.09.2021р. сплачено грошову суму у розмірі 100 000,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 135 від 02.09.2021р. Таким чином, станом на час розгляду справи розмір боргу позивача зі сплати орендної плати за землю становить 124 007,53 грн. (444 007,58 - (120 000,00 + 100 000,00 + 100 000,00).
Частиною 4 статті 78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Крім того відповідно до довідки за вих. N8 66971/6/04-36-13-06-22 від 22.11.2022р.,  з урахуванням вказаного рішення та здійснених платежів, згідно даних інформаційно-комунікаційних систем контролюючого органу, у відповідача податковий борг, недоїмка зі сплати єдиного внеску та інша заборгованість з платежів (у тому числі (розстрочених, відстрочених, реструктуризованих) відсутня.
Отже, відповідач у розумінні ПК України не має заборгованості як платник податку   за землю щодо якого позивач звернувся з позовом.
Таким чином, оскільки у відповідача відсутній податковий борг в розмірі 2 525 431, 34 грн. за узгодженими зобов`язаннями у розумінні положень ПК України, а тому суми такого зобов`язання з огляду на положення Податкового кодексу України, неможливо стягнути, оскільки наведене, на думку суду, призведе до подвійного стягнення однієї і тієї ж суми.
Відповідно до положень ч. 1  ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
На підставі викладеного, суд вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та дійшов помилкового висновку в частині задоволення позовних вимог про визнання дій податкового органу протиправними щодо нарахування позивачу сум єдиного соціального внеску та про внесення змін до інтегрованої картки платника, що відповідно до вимог ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308, 311,  315,   317, 321,   322, 325    Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.10.2020 року в адміністративній справі №160/7624/20  - задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.10.2020 року в адміністративній справі №160/7624/20 за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1  про стягнення податкового боргу скасувати.
В задоволенні позовних вимог Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1  про стягнення податкового боргу у сумі 2 525 431, 34 грн. відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верхового суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва