Номер провадження: 22-ц/813/2601/23 
Справа № 495/7437/20
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю.В.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Дришлюка А.І., 
Громіка Р.Д., 
при секретарі: Павлючук Ю.В.,

переглянув у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 грудня 2021 року за заявою ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , треті особи - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сегеченко Ірина Миколаївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шептицька Сніжана Володимирівна про визнання удаваним договору купівлі-продажу, переведення прав покупця та витребування майна від добросовісного набувача, -

В С Т А Н О В И В:
У грудні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , треті особи - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шептицька С.В. про визнання удаваним договору купівлі-продажу, переведення прав покупця та витребування майна від добросовісного набувача.
18 жовтня 2021 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Кротов І.О. надав клопотання про скасування заходів забезпечення позову, яке обґрунтовано тим, що відповідно до ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 грудня 2020 року було накладено арешт на майно, що належить відповідачу ОСОБА_2 , а саме: на комплекс будівель та споруд під АДРЕСА_1 , загальною площею 93,3 кв.м, які в цілому складаються з будівлі, позначеної на плані під літерою «5Щ», будівлі під літерою «6І», човнового гаражу під літерою «6Н» човнової станції розташованої за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с/рада Удобненська, який зареєстровано за ОСОБА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1166109151208. 
Однак, зазначені вище заходи забезпечення позову, на думку сторони відповідача ОСОБА_2 порушують законні права та інтереси останнього, окрім того, як стверджує представник відповідача ОСОБА_2 , зазначене вище спірне нерухоме майно ніколи не належало позивачці, вона лише користувалась цим майном на підставі усної домовленості з власником, а позовні вимоги позивачки є надуманими та направленими на незаконне позбавлення законного володільця права розпоряджатися своїм майном.
Заяву розглянуто за відсутності сторін. 
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 грудня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням адвокат Згода О.О. в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу суду першої інстанції, та постановити нову, якою задовольнити вимоги його заяви в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
Справи розглядаються без участі учасників провадження за наявності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи та за відсутності заяви (заяв) про відкладення розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Сторони про розгляд справи сповіщались неодноразово належним чином та завчасно. Явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за таких підстав.
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.
Забезпечення позову – це вжиття комплексу заходів цивільного процесуального характеру, направлених на припинення дій, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду. Вжиття цих заходів має гарантувати реалізацію позовних вимог у разі задоволення позову і застосовуються лише до позовів про визнання та про присудження.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно із ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.
Тобто, скасування заходів забезпечення позову судом, який їх застосував, можливе, якщо відпали підстави, з яким закон пов`язує можливість застосування таких заходів.
Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 грудня 2020 року було накладено арешт на майно, що належить відповідачу ОСОБА_2 , а саме: на комплекс будівель та споруд під АДРЕСА_1 , загальною площею 93,3 кв.м, які в цілому складаються з будівлі, позначеної на плані під літерою «5Щ», будівлі під літерою «6І», човнового гаражу під літерою «6Н» човнової станції розташованої за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с/рада Удобненська, який зареєстровано за ОСОБА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1166109151208.
Постановою Одеського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 грудня 2020 року було залишено без змін.
Предметом позовних вимог позивачки ОСОБА_3 є визнання договору купівлі-продажу від 07.02.2017 укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Сегеченко І.М. за реєстровими номерами 156, 157 в частині покупця недійсним, шляхом переведення прав покупця на ОСОБА_3 та витребування у ОСОБА_2 1/10 та 9/10 частин відповідно нерухомого майна комплексу будівель та споруд під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 93,3 кв.м, які в цілому складаються з будівлі, позначеної на плані під літерою «5Щ», будівлі під літерою «6І», човнового гаражу під літерою «6Н» човнової станції розташованої за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с/рада Удобненська.
Колегія суддів вважає, що в розумінні положень статті 158 ЦПК України потреба в забезпеченні позову не відпала, розгляд справи продовжується, не вбачається зміна обставин, які зумовили застосування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 грудня 2020 року з метою забезпечення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.
В обґрунтування клопотання про скасування заходів забезпечення позову адвокат Згода О.О., який діє в інтересах ОСОБА_2 , фактично послався на недоведеність обґрунтованості заяви про забезпечення позову.
Однак, колегія суддів звертає увагу, що при скасуванні заходів забезпечення позову предметом розгляду є не питання правомірності та правильності вжиття судом заходів забезпечення позову, а наявність чи відсутність підстав для їх скасування.
Процесуальні дії суду щодо вжиття заходів забезпечення позову і їх скасування врегульовані окремими нормами, є різними за своїм юридичним змістом і за обставинами, які підлягають встановленню.
Скасування заходів забезпечення позову не пов`язується із оцінкою правомірності їх застосування. 
Відтак, висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають вимогам закону і підтверджуються виділеними матеріалами справи.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання.
З огляду на викладене, слід дійти висновку, про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята з дотриманням вимог закону та не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1статті 9 Конституції України та приймаючи до уваги ратифікацію Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23 лютого 2006 року, суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод(Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28 жовтня 2010 року, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (GarciaRuiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням обставин справи, предмету спору, характеру спірних правовідносин, завдань цивільного судочинства та забезпечення рівності прав і охоронюваних законом інтересів сторін, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, у зв`язку з чим ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката Згоди Олексія Олексійовича в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено: 16 березня 2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький 

А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік