Номер провадження: 22-ц/813/3879/23 
Справа № 523/15197/19
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Назарової М.В.

за участю секретаря судового засідання - Мокана В.В.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду 
апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої дії адвокат Боднарук Микола Миколайович
на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2022 року
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У вересні ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів. 
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначав, що 17 березня 2016 року відповідачем було написано розписку, згідно якої вона отримала від нього грошові кошти у розмірі 25 000 дол. США (що на день складання позовної заяви за офіційним курсом НБУ складає 608 000,00 грн) для розвитку мережі дизельних модулів. У розписці зазначено, що дана розписка повертається позичкодавцем позичальникові в момент підписання договору позики двома сторонами.
Згодом ОСОБА_2 відмовилась підписувати договір позики, так само як і розвивати мережу дизельних модулів. У зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся 10.07.2018 року до ОСОБА_2 з вимогою повернути грошові кошти, оскільки цілі на які передавались грошові кошти досягнуто/виконано станом на 10.07.2018 року не було.
Відповідач отримала вимогу про повернення грошових коштів та надала відповідь, відповідно до якої відповідач відмовляється повернути грошові кошти, грошові кошти вона нібито передала третій особі, договір позики відмовилась укладати.
Тобто, факт отримання відповідачем від позивача грошових коштів у розмірі 25 000 дол. СІША не заперечується самим відповідачем.
ОСОБА_1 звертався до Суворовського районного суду м. Одеси про повернення грошових коштів з ОСОБА_2 за цією розпискою (як за договором позики), але оскільки обрав невірний спосіб захисту своїх прав, йому було відмовлено в позові.
У зв`язку з зазначеним, позивач вважає, що його цивільні права порушені та звертається до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу, просить, на підставі ст. 1212 ЦК України стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у сумі 608 000,00 (шістсот вісім тисяч гривень 00 коп.) грн, а також суму судового збору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2022 року ухвалено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 608000 (шістсот вісім тисяч) гривень, судовий збір у розмірі 6080 гривень, а всього стягнути кошти у розмірі 614080 (шістсот чотирнадцять тисяч вісімдесят) гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Бондарук М.М., посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2022 року у справі №523/15197/19, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 608 000 гривень, судовий збір у розмірі 6 080 гривень, а всього стягнути кошти у розмірі 614 080 гривень та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Позиція учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач добровільно за відсутності будь-якої помилки передав кошти відповідачці для розвитку мережі дизельних модулів про що остання склала розписку. Вона не брала на себе жодних зобов`язань, щодо укладення договору позики, оскільки розвитком мережі дизельних модулів не займалась, а діяла виключно за дорученням позивача, щодо передачі грошових коштів. В подальшому договір позики було укладено 21.03.2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ЄВРОМОДУЛ» і в судовому засіданні сам позивач підтвердив, що як в розписці так і в договорі позики мова йдеться про одні й ті ж самі кошти.
Отже, скаржниця вважає, що поведінка позивача є суперечливою, оскільки останній вів перемовини, щодо розвитку мережі дизельних модулів із чоловіком відповідачки та іншими особами, в той же час гроші вільно і без будь-якої помилки передав через відповідачку, тобто позивач визнавав та добровільно погоджувався на настання невигідних для себе наслідків та можливих ризиків, що у свою чергу виключає задоволення позовних вимог про стягнення грошових коштів, як безпідставно набутих на підставі ст. 1212 ЦК України.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

У січні 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Петров Є.В., надіслав відзив на апеляційну скаргу у якому просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач ОСОБА_1 , адвокат Петров Є.В. у судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Представник ОСОБА_2 адвокат Бондарук М.М. у судовому засіданні в режимі відеоконференції, доводи апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду скасувати та відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 березня 2016 року відповідачем, ОСОБА_2 , було написано розписку, згідно якої вона отримала від позивача, ОСОБА_1 , грошові кошти у розмірі 25 000 дол. США (що на день складання позовної заяви за офіційним курсом НБУ складає 608 000,00 грн) для розвитку мережі дизельних модулів. У Розписці зазначено, що дана Розписка повертається Позичкодавцем Позичальникові в момент підписання договору позики двома сторонами.
В судовому засіданні представник відповідача на заперечував того факту, що дійсно ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 кошти у розмірі 25 000 дол. США для розвитку мережі дизельних модулів. В якості доказів виконання своїх обов`язків, представник відповідача надав копію договору позики, відповідно до якого ОСОБА_1 надав ТОВ «Євромодул» позику у розмірі 25000 доларів США.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що у виниклих між сторонами правовідносинах можливо застосувати положення ст. 1212 ЦК України, оскільки судом не встановлено достатніх правових підстав набуття коштів відповідачкою, які були нею отримані та не повернуті позивачу за його вимогою.

З таким висновком суду погодитися не можна.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 04.08.2021 року, справа № 185/446/18, провадження № 61-434св20, дійшов наступного висновку.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
У пункті VII.-2:101 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказано, що збагачення є безпідставним, за винятком таких випадків: особа, яка збагатилася, має право на отримання збагачення за рахунок потерпілого в силу договору чи іншого юридичного акту, судового рішення або норми права; або потерпілий вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).
Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Схожий по суті висновок зроблений в пункті 8.26. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), в якій вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України).
Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України).
Особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності (частина перша статті 267 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зробив висновок, що відповідачем кошти від позивача отримані безпідставно, так як, у судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не укладались будь-які цивільно-правові договори, а саме договір доручення, підряду та інше, доказів того, що сторони перебували у трудових відносинах також не надані, а тому, грошові кошти є такими, що підлягають поверненню на підставі статті 1212 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що відповідачем кошти від позивача отримані безпідставно.
Проте, зазначає, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. 

ОСОБА_1 , передаючи кошти ОСОБА_2 , знав, що між ними відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок), а тому поведінка позивача є суперечливою, тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків.

Отже, за таких обставин, доводи апеляційної скарги є обґрунтованим, підстави для задоволення позовних вимог стягнення коштів в розмірі 608000 гривень відсутні.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

У зв`язку з наведеним, апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2022 року скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якої дії адвокат Боднарук Микола Миколайовичзадовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23 січня 2023 року.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді                                                                                            В.А. Коновалова

М.В. Назарова