ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1210/23 Справа № 185/5915/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Покопцева Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року                                                                м. Дніпро
       Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Барильської А. П.,
суддів: Деркач Н. М., Куценко Т. Р.,
секретар судового засідання — Драгомерецька А. О.,

сторони:
позивач —  ОСОБА_1 
відповідач — Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 жовтня 2022 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними, -
                        ВСТАНОВИВ:
У серпні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними.
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2022 року, в якій виправлено описку ухвалою суду від 16.08.2022 року, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними направлено за підсудністю до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська.
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 жовтня 2022 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними направлено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції  ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду та передати справу для розгляду до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що справа передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст.31 ЦПК України, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
Зважаючи що дана справа передана Жовтневому районному суду міста Дніпропетровська з Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, то подальша передача даної справи за підсудністю іншому суду суперечить вимогам ч. 2 ст. 32 ЦПК України. 
У відзиві на апеляційну скаргу Акціонерне товариство Комерційний банк ”Приватбанк” зазначили, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про передачу справи за підсудністю до іншого суду, а тому просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги. 
Учасники справи, будучи належним чином повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, а також відзиву на апеляційну скаргу, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2022 року, в якій виправлено описку ухвалою суду від 16.08.2022 року, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними направлено за підсудністю до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська, на підставі ч. 1 ст. 27 УПК України, зважаючи, що адреса відповідача: м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, що територіально відноситься до Соборного (Жовтневого) району міста Дніпра. (а.с. 10).
Передаючи справу до Печерського районного суду міста Києва, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місце знаходження відповідача - вул. Грушевського, 1Д, м. Київ. 
Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Як зазначено у частині 1статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.
Згідно ч.2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
При цьому, відповідно до ч. 16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленою статтею 30 цього Кодексу.
Так, відповідно до ч. 7 ст. 28 ЦПК України  позови, що виникають із діяльності філії або представництва юридичної особи, а також відокремленого підрозділу органу державної влади без статусу юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням.
Як вбачається з матеріалів справи,  ОСОБА_1 звернулася до суду з позов до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», філія якого розташовується за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна перемоги, 50.
Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі – Суд) від 20 липня 2016 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04, № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом (рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. (…) фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.
Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено право позивача на вільний доступ до правосуддя та постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням матеріалів цивільної справи до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.п.3,4, 382, 383 ЦПК України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 жовтня 2022 року – скасувати, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними направити до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська для вирішення питання про відкриття провадження по справі, згідно вимог ЦПК України. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 09 лютого 2023 року.

Головуючий: суддя:                                 А. П. Барильська
       
Судді:                                                                         Н. М. Деркач
                                                                       
                                                        Т. Р. Куценко