Ухвала
 
28 грудня 2022 року
місто Київ
 
справа № 712/846/22
провадження № 61-12984ск22
 
Верховний Суд, який діє у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на постанову Черкаського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним,
ВСТАНОВИВ:
І. ФАБУЛА СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
ОСОБА_1 у січні 2022 року звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просила:
- визнати недійсним договір іпотеки від 18 березня 2020 року № 1-790, посвідчений державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю. В., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
- витребувати у ОСОБА_2 оригінал договору купівлі-продажу від 18 грудня 2017 року № 1-3739.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням від 27 липня 2022 року Соснівський районний суд м. Черкаси задовольнив позов ОСОБА_1 .
Суд визнав недійсним договір іпотеки від 18 березня 2020 року № 1-790, посвідчений державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю. В., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Витребував у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 оригінал договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , від 18 грудня 2017 року № 1-3739.
Здійснив розподіл судових витрат.
Постановою від 22 листопада 2022 року Черкаський апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_2 , рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 липня 2022 року скасував, ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Суд здійснив розподіл судових витрат.
І. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Сотник Л. М. 21 грудня 2022 року з використанням засобів поштового зв`язку направила до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Черкаського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року, залишити в силі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 липня 2022 року.
Визначення заявником підстав касаційного оскарження
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, врегульованих процесуальним законом.
Вивчивши зміст касаційної скарги, Верховний Суд встановив, що у касаційній скарзі заявник визначила підстави касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 ЦПК України.
Заявник, наполягаючи на тому, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, як підстави касаційного оскарження судового рішення визначила те, що:
- (1) суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 548/981/15-ц, у постанові Верховного Суду від 19 липня 2021 року у справі № 366/302/20, відповідно до яких акцесорний характер способів забезпечення виконання зобов`язань означає, що правочин щодо встановлення забезпечення буде мати юридичне значення тільки тоді, коли має юридичну силу основне зобов`язання. А тому, якщо основне зобов`язання є недійсним внаслідок недієздатності сторін, недотримання форми правочину тощо, не має юридичної сили і забезпечення. Якщо ж основне зобов`язання може бути оспорено як таке, що укладене під впливом погрози, обману помилки тощо, забезпечення зберігає силу лише до цього часу. Тільки-но основне зобов`язання визнано недійсним, втрачає своє значення і відповідний спосіб забезпечення.
Отже, серед підстав касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції заявником зазначені ті підстави, які згадані у пункті 1 частини другої статті 389, що свідчить про виконання нею вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги.
ІІІ. ЗАГАЛЬНІ ВИСНОВКИ ЩОДО ВІДКРИТТЯ КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ
Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, а наведені підстави касаційного оскарження відповідають положенням статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження.
Суд не встановив достатніх й обґрунтованих підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги, а так само відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження у справі.
Витребувати із Соснівського районного суду м. Черкаси цивільну справу № 712/846/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк тривалістю в двадцять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.
Провести попередній розгляд справи колегією у складі трьох суддів.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                           С. О. Погрібний

                                                                                                                      І. Ю. Гулейков

                                                                                                                      О. В. Ступак