ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

13 березня 2023 року	  м. Одеса	Справа № 916/1753/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Поліщук Л.В., Філінюка І.Г. 
при секретарі судового засідання: Герасименко Ю.С.

за участю представників учасників справи:
від Одеської міської ради - Осташенкова О.І. в порядку самопредставництва 
від Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" -Полубоярова К.В.
від КП "Одестранспарксервіс"  - Попова І.С. в порядку самопредставництва

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Одеської міської ради
на рішення Господарського суду Одеської області від 11.08.2022
по справі №916/1753/20
за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" 
до відповідачів: 1. Фізичної особи-підприємця Молли Інги Олегівни;                                   
2. Комунального підприємства "Одестранспарксервіс"  
за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-2: Одеської міської ради 
за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Міністерства інфраструктури України 
про визнання договору недійсним 

ВСТАНОВИВ
Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" звернулося до Фізичної особи-підприємця Молли Інги Олегівни та Комунального підприємства "Одестранспарксервіс" з позовом, в якому просить суд визнати недійсним укладений між відповідачами договір балансоутримання місць для паркування від 03.01.2019 №72/П-КР-2019/03-01.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що при укладанні договору на передачу права використання державного майна між КП "Одестранспарксервіс" та ФОП Молла І.О. було порушено норми чинного законодавства, що в свою чергу призвело до порушення майнових прав та інтересів держави в особі Фонду державного майна України, Міністерства інфраструктури України та Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі його відокремленого підрозділу - Одеської філії.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.08.2022 позов задоволено, визнано договір, укладений між Фізичною особою-підприємцем Молла Інгою Олегівною та Комунальним підприємством "Одестранспарксервіс"   №72/П-КР-2019/03-01 від 03.01.2019 недійсним.
В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що власником об`єкту  Митна площа за адресою: м. Одеса, площа Митна, , площею 6200 кв.м. є держава в особі Міністерства інфраструктури України та право господарського відання на об`єкт закріплено за ДП "Адміністрація морських портів України". Водночас договором, який оспорюється позивачем, відповідач -2 надав відповідачу -1 право організовувати та проводити діяльність із забезпечення паркування транспортних  засобів на місцях паркування (спеціальна відведена автостоянка) загальною площею 1089 кв.м., що розташоване за адресою пл. Митна,1. 
Тобто, на переконання суду першої інстанції, право розпорядження  частиною Об`єкту, власником якого є держава в особі Міністерства інфраструктури України, та який на праві господарського відання закріплений за позивачем, передано  відповідачем-2 відповідачу -1. 
На виконання  вказівок, які містяться у постанові Верховного Суду від 29.06.2021 у даній справі, господарським судом встановлено, що вказаний Об`єкт є складовою частиною об`єктів нерухомого майна: виробничі будівлі та споруди загальною площею 64,6 кв.м. за адресою:  Одеська область, м. Одеса, площа Митна (площа Вакаленчука), будинок , право державної власності на яке 25.05.2021 зареєстроване за державою в особі Міністерства інфраструктури України, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 02.06.2021.
Місцевий господарський суд, посилаючись на наявні матеріли справи зазначив, що докази, які надані до суду позивачем та третьої особою на стороні позивача є більш вірогідними доказами в підтвердження наявності права державної власності та права господарського відання на відповідний Об`єкт.
З огляду на таке, суд першої інстанції дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення заявлених позовних вимог. 
Не погодившись з означеним рішенням суду, Одеська міська рада звернулась з апеляційною скаргою до Південно-західного апеляційного господарського суду в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позові відмовити повністю. 
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при прийнятті вказаного рішення судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, невірно встановлено обставини, які мають значення для справи, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.
За твердженням апелянта, протягом всього розгляду справи у суді першої інстанції Одеська міська рада наголошувала на тому, що «об`єкт нерухомого майна» не є ані земельною ділянкою, ані будівлею, ані спорудою, натомість має надзвичайно велику площу - 6200 кв.м., що не узгоджується із загально прийнятими принципах розуміння та визначення нерухомого майна.
Втім, як вважає скаржник, зміст оскаржуваного рішення суду свідчить про те, що Господарський суд Одеської області усунувся від дослідження та належної оцінки наданих доказів, обмежившись лише оглядовим цитуванням доводів Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» як нібито встановлених фактів та всупереч висновкам Верховного Суду, викладених, не дослідив характеристики спірного об`єкта.
На думку скаржника, жодний із наданих документів не підтверджує права власності Міністерства інфраструктури України на об`єкт «Митна площа», зокрема, Витяг Єдиного реєстру об`єктів державної власності не містить жодних відомостей щодо розміру земельної ділянки / площі забудови, а тільки відомості про площу об`єкта. Тобто, розмір земельної ділянки, яку займає об`єкт, відповідним витягом взагалі не визначений.
Одеська міська рада наголошує на тому, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1546-р затверджено всі кадастрові номери земельних ділянок морського порту Одеса. Натомість, в межах території морського порту Одеса згідно з загальнодоступними відомостями публічної кадастрової карти України відсутня земельна ділянка, на якій розміщено спірну автостоянку (паркувальний майданчик).
За твердженням апелянта, Адміністрацією Одеського морського порту також не надано технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки торгового порту із позначенням розташованих на ній об`єктів в натурі (на місцевості) на момент складання Розподільчого балансу.
На території спірної земельної ділянки, що є частиною площі загальноміського значення, як стверджує скаржник, ніколи не було жодних капітальних будівель чи споруд порту. Всі будівлі та споруди, які могли б бути введені в експлуатацію в 1966 році, знаходяться на території порту за парканом та контрольно-пропускним пунктом ОФ ДП «АМПУ». 
Зазначення Об`єкта «Таможенная площадь» на балансі відповідача, на переконання апелянта, не являється підставою правомірності (добросовісності) набуття права власності на земельну ділянку за межами території порту в зоні об`єктів загальноміської забудови, на якій розміщено спірну автостоянку.
Одеська міська рада також наголошує на тому, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження права власності на «об`єкт, який представляє собою мостіння, майданчик з облаштуванням на земельній ділянці, що розташована поза (перед) огородженою територією Одеського морського порту на площі за адресою: м. Одеса, площа Митна, 1».
Скаржник зазначає, що під час розгляду справи по суті Позивачем було зазначено, що об`єкт «Митна площа» площею 6200 кв.м. є складовою частиною трансформаторної підстанції та насосної станції загальною площею 64,6 кв.м., однак, як стверджує апелянт, вказана автостоянка є достатньо великим окремим об`єктом, який самостійно використовується із метою збереження транспортних засобів та в жодному випадку не може мати спільне призначення із виробничими будівлями на території морського порту.
Відтак, апелянт вважає, що висновок суду першої інстанції про задоволення позову щодо визнання оскарженого Договору недійсним, є необґрунтованим, оскільки Позивачем не доведено, що вищевказаний Договір порушує його права.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.10.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №916/1753/20 за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 11.08.2022 та призначено справу до розгляду на 16.11.2022.
До суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від Міністерства інфраструктури України в якому останнє просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. А оскаржуване рішення без змін. 
В обґрунтування своїх заперечень Міністерство зазначає, що спір у даній справі стосується не земельної ділянки, як на тому наголошує позивач, а недійсності договору балансоутримання місць для паркування згідно умов якого надано право організовувати та провадити діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на місцях для паркування (спеціальна відведена автостоянка) що розташована за адресою: м. Одеса, пл. Митна, 1 та який є частиною об`єкту державної власності.
Мінінфраструктури зазначає, що відповідно до Господарського кодексу України, Закону України «Про управління об`єктами державної власності» та на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України «Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту» від 4 березня 2013 р. № 133-р та у межах своїх повноважень прийнято рішення щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту та утворення державного підприємства Адміністрація морських портів України. При цьому, зазначено порядок розподілу стратегічних об`єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов`язків стосовно них, а також, виконуючи функції з управління об`єктами державної власності, визначено, що Адміністрація морських портів України є правонаступником державних підприємств морського транспорту, зазначених у пункті 1 цього наказу, у частині майна, прав та обов`язків відповідно до розподільчих балансів.
На переконання Міністерства, наявні матеріли справи свідчить про передачу об`єкту державної власності, а саме: «Митна площа», загальною площею 6200 кв.м. з ДП «Одеський МТП» до ДП «АМПУ», та у подальшому від ДП «АМПУ» до Одеської філії ДП «АМПУ», тобто вказаний об`єкт є державною власністю, з неї не вибував, та який наразі перебуває у господарському віданні ДП «АМПУ» в особі його відокремленого підрозділу Одеської філії. При цьому, з інформації зазначеної у актах приймання-передачі майна вбачається, що рік введення в експлуатацію об`єкта: «Митна площа» (інв. № 072525), є 01.03.1966, що свідчить про його створення ще у 1966 році.
При цьому, як відзначає Міністерство, матеріали справи не містять належних та достатніх доказів того, що об`єкт по спірному договору побудований за кошти місцевого бюджету та є комунальною власністю.
На переконання Міністерства, враховуючи, що балансоутримувачем майна є саме ДП «АМПУ» в особі Одеської філії ДП «АМПУ», то звертатись про визнання договору недійсним та вимагати у зв`язку з цим, повернення майна, яке незаконно використовується на підставі спірного договору, в даному випадку також може і Балансоутримувач.
Міністерство вважає, що приписи діючого законодавства, а також положення статуту ДП «АМПУ» свідчать про те, що з метою реалізації покладених законом завдань щодо збереження та ефективного використання державного майна та усунень порушень законодавства, спірний договір, у зв`язку із недодержанням в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК свідчить про його незаконність та є підставою для визнання його недійсним у судовому порядку з моменту його вчинення.
На думку Міністерства, нерухоме майно, що належить до державної власності, а саме об`єкт «Митна площа», загальною площею 6200 кв.м. наразі знаходиться у фактичному користуванні ФОП Молла І.О. без законних на те підстав, що підтверджується фактами, викладеними у позовній заяві та доданими до неї доказами, та підлягає поверненню Одеській філії ДП «АМПУ». 
Таким чином, Мінінфраструктури вважає, заявлені вимоги позивача є обґрунтованими, та такими, що підтверджені належними та достатніми доказами, що дає підстави для поновлення порушених прав Одеської філії ДП «АМПУ» у судовому порядку, а тому повністю задоволені судом першої інстанції.
До суду апеляційної інстанції також надійшов відзив на апеляційну скаргу від ДП «АМПУ» в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
В обґрунтування своїх заперечень позивач зазначає, що об`єкт щодо якого виник спір, є державною власністю, органом управління якої визначено Міністерство інфраструктури України, яке, в свою чергу визначило балансоутримувачем цього майна Адміністрацію, та включено до Єдиного реєстру об`єктів державної власності.
При цьому, позивач відзначає, що передача об`єкту з балансу одного державного підприємства на баланс іншого державного підприємства (при реорганізації) не змінює права державної власності на цей об`єкт, органом управління цим майном було та залишається Міністерство інфраструктури України.
Як відзначає позивач, 12.02.2021 відбулась державна реєстрація права власності нерухомого майна: виробничі будівлі та споруди, що складається з складових частин, однією з яких є об`єкт «Митна площа». Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником об`єкту Митна площа є держава Україна в особі Міністерства інфраструктури України.
Крім цього, позивач вказує, що 26.05.2021 право господарського відання було зареєстровано за Державним підприємством «Адміністрація морських портів України», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права - права господарського відання.
На переконання позивача, Адміністрацією подані всі документи, які підтверджують право власності зазначеного майна за державою, водночас ОМР не надано жодного доказу, що підтверджує право комунальної власності.
У зв`язку з екстреним відключенням електроенергії у м. Одеса та у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду судове засідання 16.11.2022 у справі №916/1753/20       не відбулось.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2022 повідомлено учасників справи про розгляд справи №916/1753/20 - 14.12.2022.
09.12.2022 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання, із відповідними доказами, в якому Міністерство інфраструктури України повідомило суд про перейменування в Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України.
У зв`язку з екстреним відключенням електроенергії у м. Одеса та у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду судове засідання 14.12.2022 у справі №916/1753/20 не відбулось.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.12.2022 повідомлено учасників справи про розгляд справи №916/1753/20 - 18.01.2023.
У зв`язку з екстреним відключенням електроенергії у м. Одеса та у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду судове засідання 18.01.2023 у справі №916/1753/20 не відбулось.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.01.2023 повідомлено учасників справи про розгляд справи №916/1753/20 - 30.01.2023.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.01.2023 у зв`язку з нез`явленням у судове засідання представника апелянта та відсутністю відомостей щодо належного повідомлення Одеської міської ради про час, дату та місце розгляду справи, розгляд справи було відкладено на 20.02.2023.
У зв`язку із оголошенням у м. Одесі повітряної тривоги та необхідності перебування працівників та відвідувачів суду в укритті судове засідання від 20.02.2023 у справі №916/1753/20 не відбулось.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2023 повідомлено учасників справи про розгляд справи №916/1753/20 - 13.03.2023.
Під час судового засідання від 13.03.2023 представник апелянта та КП "Одестранспарксервіс" підтримали вимоги за апеляційною скаргою та наполягали на її задоволенні.
Представник позивача надав пояснення у відповідності до яких не погоджується із доводами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови. 
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Як вбачається з матеріалів справи, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 №133-р "Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту" (а.с.16, т.1) погоджено пропозицію Міністерства інфраструктури України щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту за переліком згідно з додатком шляхом виділу стратегічних об`єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов`язків стосовно них відповідно до розподільних балансів; утворення внаслідок виділу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" та віднесення його до сфери управління Міністерства інфраструктури України. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.17-18, т.1), Державне підприємство "Одеський морський торговельний порт", за адресою: 65026, м. Одеса, площа Митна, 1, увійшло до переліку державних підприємств морського транспорту, що підлягають реорганізації згідно з зазначеним розпорядженням КМУ. 
Наказом Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 №163 (а.с.20-21, т.1) "Про заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту та утворення Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" було реорганізовано державні підприємства морського транспорту за переліком згідно з додатком 1, шляхом виділу стратегічних об`єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов`язків стосовно них відповідно до розподільчих балансів та утворено внаслідок виділу Державне підприємство "Адміністрація морських портів України". До переліку державних підприємств морського транспорту, що підлягають реорганізації згідно зазначеного наказу, включено Державне підприємство "Одеський морський торговельний порт", за адресою: 65026, м. Одеса, площа Митна, 1 (а.с.22-23, т.1).
На виконання вищевказаного наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 №163 комісією з реорганізації було складено розподільчий баланс майна, майнових прав та зобов`язань ДП "ОМТП" до ДП "АМПУ" станом на 13.06.2013 (а.с.24-26, т.1). Згідно з актом приймання-передачі майна, майнових прав та зобов`язань від 13.06.2013 (а.с.27-30, т.1) ДП "ОМТП" було передано, а ДП "АМПУ" прийнято майно за адресою: 65026, м. Одеса, Митна площа, 1, зокрема, об`єкт - "Митна площа", інвентаризаційний номер 072525, який введений в експлуатацію 01.03.1966. 
Наказом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" від 23.06.2013 №17 (а.с.31, т.1), зокрема, наділено філії ДП "АМПУ" майном, яке є частиною майна ДП "АМПУ", згідно з актами приймання-передачі. Згідно акту приймання-передачі майна, майнових прав та зобов`язань від 13.06.2013 №19 (а.с.32-35, т.1) вищевказане майно було передано Одеській філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України". 
У відповідності до витягу з Єдиного державного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна (а.с.67-70, т.1), в реєстрі наявні наступні відомості: суб`єкт управління, який здійснює управління майном - Міністерство інфраструктури України, балансоутримувач майна - ДП "АМПУ" в особі Одеської філії ДП "АМПУ"; відомості про державне майно, зокрема: назва майна - Митна площа, інвентаризаційний номер 072525, назва майна відповідно до класифікатора державного майна - майдани, тротуари та пішохідні зони, за адресою: м. Одеса, площа Митна, , площею 6200 кв.м.
Також у матеріалах справи наявний технічний паспорт на виробничі будівлі та споруди №1/2 (площа Митна).  
18.11.2019 комісією у складі в.о. начальника ВГІСтаКБ, провідного інженеру ВГІСтаКБ та інженеру ВГІСтаКБ за результатами огляду частини об`єкту "Митна площа", інв. №072525, площею 1852 кв.м. було складено акт огляду (а.с.89, т.1), яким встановлено:
-  належне позивачу майно: по периметру об`єкта встановлено огорожу з металевого профілю і опорами з елементами освітлення; покриття території - асфальтобетон;      
- виявлено облаштування, що не належать позивачу: на асфальтобетонному покритті нанесена паркувальна розмітка; при в`їзді і виїзді на огороджену територію об`єкту встановлені автоматичні шлагбауми; при в`їзді на огороджену територію об`єкту встановлена модульна будова розміром 2х1,5 м. Також комісією проведено фотофіксацію стану об`єкту (а.с.90-97, т.1).
06.04.2020 позивач, з метою забезпечення паркування особистого транспорту працівників Одеської філії ДП "АМПУ" у кількості понад 50 легкових автомобілів, звернувся до Одеської міської ради з листом (а.с.103-104, т.1), в якому запропонував вирішити питання з приводу усунення перешкод у цілодобовому та безкоштовному паркуванні на спеціально обладнаній площадці, за адресою: м. Одеса, площа Митна, 1.
Листом від 14.05.2020 Департамент транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради повідомив позивача щодо укладення 03.01.2019 між відповідачами спірного договору на підставі відповідних рішень Одеської міської ради (а.с.105-106, т.1).
Листом від 13.07.2020 Департамент комунальної власності Одеської міської ради за результатом розгляду запиту відповідача-2 повідомив, що рішення щодо оформлення правовстановлюючих документів на користування земельною ділянкою, на якій розташований паркувальний майданчик, за адресою: м. Одеса, площа Митна, 1, Одеською міською радою не приймалось, разом з цим, земельна ділянка, на якій розташований цей паркувальний майданчик, відповідно до ст.83 Земельного кодексу України знаходиться у розпорядженні територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради (а.с.166, т.1).
Рішенням Одеської міської ради від 20.09.2011 №1251-VI (а.с.143-148, т.1), серед іншого, затверджено Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів у м. Одесі; затверджено типовий договір балансоутримання місць для паркування; визначено КП "Парксервіс-Одеса" уповноваженим органом по здійсненню організації та експлуатації майданчиків для платного паркування транспортних засобів та укладення договорів балансоутримання місць для паркування на території м. Одеси. 
Рішенням Одеської міської ради від 16.04.2015 №6506-VI (а.с.149, т.1). серед іншого,  внесено зміни до рішення від 20.09.2011 №1251-VI, виключивши КП "Парксервіс-Одеса" з його тексту та викладено п.4 рішення в наступній редакції: "визначити Комунальне підприємство "Одестранспарксервіс" уповноваженою особою по здійсненню організації та експлуатації майданчиків для платного паркування транспортних засобів та укладення договорів балансоутримання місць для паркування на території м. Одеси". 
Рішенням Одеської міської ради від 27.08.2014 №5286-VI (а.с.150-152, т.1) затверджено перелік спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території м. Одеси, до якого включено спеціальну земельну ділянку за місцезнаходженням: площа Митна, 1, займаною площею 1089,00 кв.м.
03.01.2019 між Комунальним підприємством "Одестранспарксервіс" (Уповноважена особа) та Фізичною особою-підприємцем Моллою Інгою Олегівною (Оператор) укладено договір балансоутримання місць для паркування №72/П-КР-2019/03-01 (а.с.13-14, т.1), згідно з яким Уповноважена особа надає право Оператору організовувати та провадити діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на місцях для паркування (спеціальна відведена автостоянка), загальною площею 1089 кв.м., що розташовані за адресою: площа Митна, 1, м. Одеса. 
Згідно з п.1.2. договору Оператор здійснює обслуговування (експлуатацію) місць для паркування з метою надання послуг паркування та перерахування збору за місця для паркування транспортних засобів у розмірі та порядку, передбаченому Розділом 3 цього договору "Розділ і порядок розрахунків".
За умовами п. 6.1. договору сторони погодили, що термін дії договору визначається з моменту введення в експлуатацію майданчика для паркування (спеціальна відведена автостоянка) і по " 31" грудня 2019.  
27.12.2019 між сторонами укладено додаткову угоду №1/20 до договору (а.с.15, т.1), якою, зокрема, продовжено строк його дії по 31.12.2020р.  
Звертаючись із позовом до суду першої інстанції позивач в обґрунтування своїх вимог зазначив, що договір балансоутримання місць для паркування від 03.01.2019 №72/П-КР-2019/03/01, укладений між сторонами з порушенням вимог законодавства, оскільки за твердженням позивача відповідач-2 надав відповідачу-1 право організувати та провадити діяльність із забезпечення паркування транспортними засобами на місцях для паркування на об`єкті, який є частиною об`єкту "Митна площа", з інв. номером 072525, загальною площею 6200 кв.м, права та обов`язки щодо якого з 13.06.2013 перейшли до позивача в результаті реорганізації ДП "Одеський морський торговельний порт".
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції погодився із доводами апелянта, визнав їх обґрунтованими та задовольнив позовні вимоги у повному обсязі.
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає наступне.
Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.6).
Як передбачено ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 
Правочин завжди має бути правомірною дією, не може суперечити закону, інакше він не буде дійсним, законодавцем встановлено презумпцію правомірності правочину, якщо його недійсність прямо не встановлено законом або якщо він не визнаний недійсним у судовому порядку.
В своїй постанові від 21.11.2018 у справі № 577/5321/17 Верховний Суд зробив правовий висновок, підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17, що правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту.
Презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений в постанові від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18)).
Необхідно зауважити, що статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 ГК України визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, статтею 20 ГК України. 
Колегія суддів наголошує, що відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 17.06.2020 у справі № 910/12712/19, від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19 (910/20867/17), від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20, від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 18.03.2021 у справі № 916/325/20, від 27.07.2021 у справі № 910/9177/20, від 21.09.2021 у справі № 910/2920/20 (910/14219/20). 
Тому в кожній справі про визнання правочину недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків. 
Так, загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 ЦК України.
Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою    статті 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 
Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому.
Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із цивільно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у цивільно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних нормах.
Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України). 
Відповідно до ст.326 ЦК України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна.  Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.
Згідно з  ч.1 ст.329 ЦК України  юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.
У відповідності до ст.134 ГК України суб`єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд, одноосібно або спільно з іншими суб`єктами володіє, користується і розпоряджається належним йому (їм) майном, у тому числі має право надати майно іншим суб`єктам для використання його на праві власності, праві господарського відання чи праві оперативного управління, або на основі інших форм правового режиму майна, передбачених цим Кодексом.  Майно, що використовується у господарській діяльності, може перебувати у спільній власності двох або більше власників.  Правовий режим власності та правові форми реалізації права власності у сфері господарювання визначаються цим Кодексом і законом.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст.135 ГК України власник майна має право одноосібно або спільно з іншими власниками на основі належного йому (їм) майна засновувати господарські організації або здійснювати господарську діяльність в інших організаційно-правових формах господарювання, не заборонених законом, на свій розсуд визначаючи мету і предмет, структуру утвореного ним суб`єкта господарювання, склад і компетенцію його органів управління, порядок використання майна, інші питання управління діяльністю суб`єкта господарювання, а також приймати рішення про припинення заснованих ним суб`єктів господарювання відповідно до законодавства.  Власник має право особисто або через уповноважені ним органи з метою здійснення підприємницької діяльності засновувати господарські організації, закріплюючи за ними належне йому майно на праві власності, праві господарського відання, а для здійснення некомерційної господарської діяльності - на праві оперативного управління, визначати мету та предмет діяльності таких організацій, склад і компетенцію їх органів управління, порядок прийняття ними рішень, склад і порядок використання майна, визначати інші умови господарювання у затверджених власником (уповноваженим ним органом) установчих документах господарської організації, а також здійснювати безпосередньо або через уповноважені ним органи у межах, встановлених законом, інші управлінські повноваження щодо заснованої організації та припиняти її діяльність відповідно до цього Кодексу та інших законів.
Відповідно до ч.ч.1.2 ст.136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.  Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.
17 травня 2012 року прийнято Закон України "Про морські порти України" № 4709- VI. Абзацом 6 п. 6. Розділу VI (Прикінцеві положення) зазначеного закону зобов`язано Кабінет Міністрів України протягом 10 місяців з дня опублікування цього Закону привести у відповідність із цим Законом організаційно-правову модель функціонування морських портів, у зв`язку з чим забезпечити проведення інвентаризації майна державних підприємств - морських портів, визначити в кожному державному підприємстві - морському порту пооб`єктні переліки стратегічних об`єктів портової інфраструктури та єдині майнові комплекси, що можуть бути виділені в окремі підприємства і здійснювати повноцінну господарську діяльність, вжити інших заходів для підготовки до реорганізації державних підприємств - морських портів.
На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 №133-р "Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту" та наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 №163, проведено реорганізацію Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт" шляхом виділу стратегічних об`єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов`язків щодо них, та утворено Державне підприємство "Адміністрація морських портів України".
В результаті зазначених дій відповідно до Розподільчого балансу ДП "ОМТП" та ДП "АМПУ" від 13.06.2013, Актів приймання-передачі майна, майнових прав та зобов`язань від 13.06.2013 та Наказу ДП "АМПУ" від 13.06.2013 №17 "Про наділення філій майном, яке є частиною майна державного підприємства "Адміністрація морських портів України" до Одеської філії ДП "АМПУ" з 13.06.2013 перейшла частина майна, прав та обов`язків ДП "ОМТП", серед яких, зокрема, об`єкт "Митна площа" (інв. № 072525) загальною площею 6200кв.м., який введений в експлуатацію 01.03.1966.
В Акті приймання-передачі майна, майнових прав та зобов`язань від 13.06.2013 зазначено: об`єкт - Митна площа, інвентарний номер - 072525, рік ведення в експлуатацію - 01.03.1966 та ін.
В інвентарній картці № 072525 (яка зазначена в Акті від 13.06.2013) міститься загальна площа об`єкту "Митна площа" та вказано, де знаходиться цей об`єкт, зокрема зазначено: площа перед будівлею управлінням порту 2600 кв.м. і площа за прохідною 3600 кв.м.
Окрім того, в інвентарній картці обліку основних засобів №072525 щодо об`єкту "Митна площа" зазначено, що об`єкт "Митна площа" є державним майном, яке знаходилось у господарському віданні ДП "ОМТП" до 13.06.2013 та те, що зазначений об`єкт знаходився у користуванні ДП "ОМТП" з 01.03.1966.
Тобто, об`єкт "Митна площа" введений в експлуатацію 01.03.1966 року, як державне майно та в комунальну власність не передавався.
При цьому, колегія суддів зазначає, що передача об`єкту з балансу одного державного підприємства на баланс іншого державного підприємства (при реорганізації) не змінює права державної власності на цей об`єкт, органом управління цим майном було та залишається Міністерство інфраструктури України.
Відповідно до ст. 329 ЦК України юридична особа публічного права набуває права власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.
Від імені та в інтересах держави право власності здійснюють відповідно органи державної влади (ч.2 ст.326 ЦК України). Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами (ч.3 ст.326 ЦК України).
Відповідно до ч. 5 ст. 22 ГК України держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб`єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.
Згідно з ст. 1 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.
У відповідності до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" об`єктами управління державної власності є зокрема майно, яке передане державним комерційним підприємствам (далі - державні підприємства), установам та організаціям.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про морські порти України" державні стратегічні об`єкти портової інфраструктури та інше державне майно, закріплене за адміністрацією морських портів України, належать їй на праві господарського відання. Адміністрація морських портів України володіє, користується та розпоряджається закріпленим за нею державним майном з урахуванням його цільового призначення, а також обмежень правомочностей щодо розпорядження таким майном, визначених цим Законом, іншими законодавчими актами, її статутом.
В ст. 73 ГК України визначено, що орган державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, є представником власника і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання чи праві оперативного управління.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст.1 Закону України "Про морські порти України" адміністрація морських портів України - державне підприємство, утворене відповідно до законодавства, що забезпечує функціонування морських портів, утримання та використання об`єктів портової інфраструктури державної форми власності, виконання інших покладених на нього завдань безпосередньо і через свої філії, що утворюються в кожному морському порту (адміністрація морського порту).
Як вбачається з Статуту ДП "АМПУ", затвердженого наказом Міністерства № 288 від 18.05.2021, останнє є державним унітарним підприємством і діє як державне комерційне підприємство, створене відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів від 04.03.2013 №133 "Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту" та входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України.
Пунктом 21 розділу 4 Статуту ДП "АМПУ" передбачено, що майно підприємства становлять оборотні та необоротні активи, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства.
Згідно з п. 22 розділу 4 Статуту ДП "АМПУ" майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві повного господарського відання. Здійснюючи право господарського відання, ДП "АМПУ" користується та розпоряджається закріпленим за ним майном відповідно до вимог, передбачених законодавством України та цим Статутом.
Пункт 24 Статуту визначає, що право господарського відання майном виникає з дати підписання актів приймання-передачі або інших відповідних первинних документів.
Наведене свідчить про передачу об`єкту державної власності, а саме: "Митна площа", загальною площею 6200 м2 (інв. № 072525), з ДП "Одеський МТП" до ДП "АМПУ", та у подальшому від ДП "АМПУ" до Одеської філії ДП "АМПУ", тобто вказаний об`єкт є державною власністю, з неї не вибував, та який наразі перебуває у господарському віданні ДП "АМПУ" в особі його відокремленого підрозділу Одеської філії. При цьому, з інформації зазначеної у вищевказаних актах приймання-передачі майна вбачається, що рік введення в експлуатацію об`єкта: "Митна площа" (інв. № 072525), є 01.03.1966, що свідчить про його створення ще у 1966 році.
При цьому, матеріали справи не містять належних та достатніх доказів того, що об`єкт по спірному договору побудований за кошти місцевого бюджету та є комунальною власністю.
Відповідно до ч.1 ст. 136 Господарського кодексу України  право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.
Відповідно до Стаття 182 ЦК України встановлює, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Частина 4 ст. 334 Цивільного кодексу України передбачає, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Так, згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності з індексним номером: 244719337 від 17.02.2021р., 12.02.2021р. проведено державну реєстрацію права державної власності за державою Україна в особі Міністерства інфраструктури України на об`єкт нерухомого майна: виробничі будівлі та споруди загальною площею 64,6 кв.м. за адресою:  Одеська область, м. Одеса, плоша Митна (площа Вакаленчука), будинок 1/2. 
При цьому, інформація, яка наявна у Відомостях про складові частини об`єкта нерухомого майна, свідчить, що складовою частиною об`єктів нерухомого майна є об`єкт: митна площа VIII (а.с.75-78, т. 4).
Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права з індексним номером: 259463162 від 02.06.2021р.,    25.05.2021р. проведено державну реєстрацію права господарського відання за ДП "Адміністрація морських портів України" на об`єкт нерухомого майна: виробничі будівлі та споруди загальною площею 64,6 кв.м. за адресою:  Одеська область, м. Одеса, плоша Митна (площа Вакаленчука), будинок 1/2. 
При цьому, інформація, яка наявна у Відомостях про складові частини об`єкта нерухомого майна, свідчить, що складовою частиною об`єктів нерухомого майна є об`єкт: митна площа VIII (а.с.168-171, т.4).
Відтак, реєстрація об`єкту "Митна площа" загальною площею 6200 м2, в який входить об`єкт (спеціальна відведена автостоянка), загальною площею 1089 кв.м., що розташовані за адресою: площа Митна, 1, м. Одеса та є предметом оспорюваного договору, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності лише підтвердила те, що об`єкт "Митна площа" знаходиться в державній власності.
В Постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.03.2018 № 921/403/17-г/6 зазначено, що державна реєстрація не є способом набуття права власності, а лише становить засіб підтвердження фактів набуття речових прав на нерухоме майно.
Верховний Суд в своїй постанові від 03.06.2020 по справі № 363/4852/17 визначив, що відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Тобто державна реєстрація не е способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження Фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав.
Отже, державна реєстрація речового права не породжує виникнення цього речового права.
Таким чином, вищезазначене спірне майно є державним, що підтвердила державна реєстрація права власності від 12.02.2021 та належить Адміністрації на підставі господарського відання, адже відповідно до ГК України, Закону України "Про морські порти України" та Статуту ДП "АМПУ" майно, що закріплене за Адміністрацією, належать їй на праві господарського відання, а останнє виникає з дати підписання актів приймання-передачі або інших відповідних первинних документів.
Відповідно до пп. 2 п. 29 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2018 №484 до державного реєстру прав вносяться такі відомості про об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці:
-          опис об`єкта нерухомого майна із зазначенням об`єктів, що є приналежністю головної речі (присвоєна літера, римська або арабська цифра відповідно до технічного паспорта, загальна та (за наявності) житлова площа) (у разі коли об`єкт нерухомого майна є головною річчю);
-          відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна (найменування та/або присвоєна літера, загальна та (за наявності) житлова площа) (у разі коли об`єкт нерухомого майна є складною річчю).
В даному випадку до державного реєстру внесено відомості про складові частини, адже об`єкт є складною річчю.
Якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ) (ст. 188 ЦК України).
В схематичному плані чітко позначено, що всі об`єкти взаємопов`язані та утворюють складну річ.
Тобто, об`єкти: Будівля КТПН-3957, Шпара артезіанська 10 Деволанівська, Шпара артезіанська-3 поліклініки, Площа управління порту, Тротуар по Деволанівській, Покриття центрального з/д переїзду, Автодорога від головної прохідної до прохідної в корені Військового молу, Автодорога вздовж залізничних колій Червоних пакгаузів, ділянка 8, Митна площа, Підпірна стінка двору управління порту, Підпірна стінка в тилу побутових будівель на Деволанівській, Північна огорожа від головної прохідної до станції Одеса-Порт, Північна огорожа станції Одеса-Порт до морвокзалу, Колії залізничні та стрілочні переводи ҐІлатонівського молу, Залізнична колія № 23, Залізнична колія № 24, Залізнична колія № 29, Залізнична колія № 30, Залізнична колія № ЗО а, Залізнична колія № 33, Залізнична колія № 34, Залізнична колія № 35, Залізнична колія № 36, Залізнична колія № 37, Залізнична колія № 38, Залізнична колія № 38 а, Залізнична колія № 41, Залізнична колія № 44, Залізнична колія № 45, Залізнична колія № 62, Залізнична колія № 1, Бакалійний, Залізнична колія № 5, Бакалійний, Стрілковий перевід № СП 79, Стрілковий перевід № СП 82, Стрілковий перевід № СП 89, Стрілковий перевід № СП 97, Стрілковий перевід № СП 99, Стрілковий перевід № СП 115, Стрілковий перевід № СП 117, Стрілковий перевід № СП 133, Прожекторна щогла № 6 пр.7, Прожекторна щогла № 10, Прожекторна щогла № 11 пр.7, Прожекторна щогла № 12, Прожекторна щогла № 13, Прожекторна щогла № 14, Прожекторна щогла № 15 пр.10, Прожекторна щогла № 16 пр. 13-14, Прожекторна щогла № 21 пр.12-13, Прожекторна щогла № 24 пр.9, Прожекторна щогла № 33 ГСМ, Прожекторна щогла № 40, Підпірна стінка біля насосної, Площа для зберігання переносного туалету, Транспортна естакада 4 черга, Насосна станція-3, що розташовані за адресою: Одеська обл., м. Одеса, площа Митна, будинок 1/2, зареєстровані як складові частини об`єкту нерухомого майна відповідно до пп. 2 п. 29 постанови Кабінету Міністрів України від 06.06.2018 №484.
Наведене спростовує доводи апелянта про те, що будівлю КТПН-3957 та насосну станцію-3 зареєстровано як головну річ. Натомість, зазначені об`єкти зареєстровані як складові частини об`єкту нерухомого майна відповідно до пп. 2 п. 29 постанови Кабінету Міністрів України від 06.06.2018 №484.
До того ж, колегія суддів зазначає, що наявний у матеріалах справи технічний паспорт також складено на складові частини об`єкту нерухомого майна і об`єкт "Митна площа" також зареєстрований не як окремий об`єкт, а як складова частина об`єкту нерухомого майна.
З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що право господарського відання було зареєстровано за Державним підприємством "Адміністрація морських портів України". Державна реєстрація здійснена на підставі тих самих документів, що наявні в матеріалах справи. Тобто в Адміністрації наявні всі документи, які підтверджували належність об`єкту "Митна площа" до державної власності. Реєстрація об`єкту "Митна площа" загальною площею 6200 кв.м., в який входить об`єкт (спеціальна відведена автостоянка), загальною площею 1089 кв.м., що розташовані за адресою: площа Митна, 1, м. Одеса та є предметом оспорюваного договору, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності лише підтвердила те, що об`єкт "Митна площа" знаходиться в державній власності.
При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що предметом даного спору є не скасування державної реєстрації, а визнання недійсним укладеного між відповідачами договору балансоутримання місць для паркування від 03.01.2019 №72/П-КР-2019/03-01, тому не підлягають дослідженню обставини та доводи апеляційної скарги ОМР щодо скасування державної реєстрації. Тому, посилання ОМР на неправомірність державної реєстрації права власності за державою в особі Міністерства інфраструктури України у зв`язку із тим, що зареєстрований за державою в особі Міністерства інфраструктури України на праві власності об`єкт Митна площа площею 6200 кв.м. фактично знаходиться за межами режимної території порту в зоні об`єктів загальноміського значення міської забудови та представляє собою земельну ділянку, а також низку інших об`єктів, безпідставно визначених складовими частинами будівель та споруд, не приймаються до уваги апеляційним господарським судом.
З урахуванням вище викладено та враховуючи наявні у матеріалах справи докази (наказ Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 №163, акт приймання-передачі майна, майнових прав та зобов`язань від 13.06.2013, наказ Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" від 23.06.2013 №17, акт приймання-передачі майна, майнових прав та зобов`язань від 13.06.2013 №19, витяг з Єдиного державного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна, Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права), є доведеним факт того, що власником об`єкту Митна площа за адресою: м. Одеса, площа Митна, , площею 6200 кв.м. є держава в особі Міністерства інфраструктури України та право господарського відання на об`єкт закріплено за ДП "Адміністрація морських портів України".
В той же час, договором, який оспорюється позивачем, відповідач -2 надав відповідачу -1 право організовувати та проводити діяльність із забезпечення паркування транспортних  засобів на місцях паркування (спеціальна відведена автостоянка) загальною площею 1089 кв.м., що розташоване за адресою пл. Митна,1. 
Тобто, право розпорядження  частиною Об`єкту, власником якого є держава в особі Міністерства інфраструктури України, та який на праві господарського відання закріплений за позивачем, передано  відповідачем-2 відповідачу -1. 
Відтак, об`єкт (спеціальна відведена автостоянка) загальною площею 1089 кв.м., що розташоване за адресою пл. Митна,1 не може виступати об`єктом цивільних  прав за оспорюваним договором без волі держави, а у КП "Одестранспарксервіс"   відсутній обсяг цивільних у відповідності до приписів ст.ст. 91, 92 ЦК України щодо розпорядження даним об`єктом, зокрема щодо укладення будь-яких правочинів щодо об`єкту, власником якого є держава, а балансоутримувачем якого є позивач. 
Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог, а саме визнання недійсним договору, укладеного між Фізичною особою-підприємцем Молла Інгою Олегівною та Комунальним підприємством "Одестранспарксервіс"   №72/П-КР-2019/03-01 від 03.01.2019.
Колегія суддів вважає безпідставним посиланням апелянта на те, що протягом 2020 року матеріали справи не містили доказів проведення державної реєстрації права господарського відання Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на об`єкт "Митна площа" (інв. №072525), загальною площею 6 200 м2, адже відповідна державна реєстрація відбулась лише у 2021 році, з огляду на таке. 
Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 29.06.2021, справу №916/1753/20 передано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.07.2021, прийнято справу №916/1753/20 до провадження та вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 16.08.2021.
У підготовчому засіданні 21.02.2022 Господарським судом Одеської області підготовче провадження закрито та   справу призначено до розгляду по суті на 15.03.2022.
Докази проведення державної реєстрації права господарського відання Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на об`єкт "Митна площа" (інв. №072525), загальною площею 6 200 м2 були подані позивачем 16.09.2021, тобто у підготовчому засіданні при новому розгляді справи господарським судом, що повністю відповідає вимогам Господарського процесуального кодексу України.
Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 11.08.2022 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін. 
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України,  колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Рішення Господарського суду Одеської області від 11.08.2022 по справі №916/1753/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено та підписано 20.03.2023.

Головуючий суддя                                                                      Аленін О.Ю.

Суддя                                                                                  Поліщук Л.В.

Суддя                                                                                   Філінюк І.Г.