ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" січня 2023 р.           Справа№ 910/3454/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Буравльова  С.І.
суддів:            Шапрана  В.В. 
          Андрієнка  В.В. 
 
без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард"
на рішення Господарського суду м. Києва від 28.07.2022 р. 
та на додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 16.08.2022 р. 
у справі № 910/3454/22 (суддя - Спичак О.М.)
за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард"
про стягнення 5020,56 грн

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" про стягнення 5020,56 грн збору за зберігання вагонів № 95439469, № 95483277, № 95491254, № 95915625, № 95482808 у місцях загального користування.
Вимоги позивача обгрунтовані тим, що за зберігання вантажів на місцях загального користування, у зв`язку із затримкою в очікуванні оформлення перевезення, відповідачу нараховано збір з моменту ввезення вантажу на станції до моменту закінчення затримки.
Рішенням Господарського суду м. Києва від 28.07.2022 р. у справі № 910/3454/22 позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" задоволено повністю.
Додатковим рішенням Господарського суду м. Києва від 16.08.2022 р. у справі № 910/3454/22 понесені відповідачем витрати на правову допомогу адвоката покладено на відповідача.
Не погоджуючись із рішенням Господарського суду м. Києва від 28.07.2022 р., Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" подало апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Також не погоджуючись із додатковим рішенням Господарського суду м. Києва від 16.08.2022 р., Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" подало апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати оскаржуване додаткове рішення суду та ухвалити нове рішення про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн.
Апеляційні скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що наданий позивачем акт загальної форми ГУ-23 № 2068 містить лише інформацію про початок завантаження вагонів та не містить відомостей про затримку завантажених вагонів в очікуванні оформлення перевезення, тривалість такої затримки та її причини.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 09.08.2022 р. апеляційну скаргу у справі № 910/3454/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.08.2022 р. витребувано з Господарського суду м. Києва матеріали справи № 910/3454/22 та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги  або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" на рішення Господарського суду м. Києва від 28.07.2022 р.  до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/3454/22.
До суду 12.09.2022 р. надійшли матеріали справи № 910/3454/22.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2022 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" на рішення Господарського суду м. Києва від 28.07.2022 р. у справі № 910/3454/22 та вирішено розгляд справи здійснювати без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) ) на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2022 р. було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" на додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 16.08.2022 р. у справі № 910/3454/22 та об`єднано апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" в одне апеляційне провадження для спільного розгляду.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.
24.11.2021 р. листом № 701 Товариство з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» просило начальника станції Дубно залізниці вагони-зерновози № 95439469, № 95483277, № 95491254, № 95915625, № 95482808, які прибули у забезпечення заявки на навантаження для Акціонерного товариства "Українська залізниця", подати на колію загального користування.
24.11.2021 р. о 07:00 год. на місця загального користування були подані вказані вагони та складено пам`ятку про подавання вагонів форми ГУ-45, яка підписана позивачем та відповідачем.
24.11.2021 р. о 08:30 год. працівниками залізниці зафіксовано ввезення вантажу для навантаження у вагони та навантажувальний пристрій біля вагонів, що засвідчено в акті загальної форми № 2068 форми ГУ-23, який підписано представниками Акціонерного товариства "Українська залізниця" та Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард».
24.11.2021 р. о 22:00 год. менеджером Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» подано повідомлення про закінчення вантажних операцій.
На виконання заяви № 504 від 24.11.2021 р. Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» вагони № 95439469, № 95483277, № 95491254, № 95915625, № 95482808 подано для перевірки тари та брутто на вагах залізниці.
25.11.2021 р. здійснено зважування вагонів Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард», що підтверджується витягом з книги зважування вантажів на вагонних вагах форми ГУ-36 станції Дубно, а отримані при зважування результати занесені в накладну № 35134717 (вагон № 95439469 - маса вантажу 68400 кг, вагон № 95483277 - маса вантажу - 70450 кг), в накладну № 35134733 (вагон № 95491254 - маса вантажу 69700 кг, вагон № 95915625 - маса вантажу 68850 кг, вагон № 95482808 - маса вантажу 68000 кг).
25.11.2021 р. о 01:48 год. на підставі пам`ятки про забирання вагонів № 214 форми ГУ-45 вказані вагони забрано з місць загального користування.
За зберігання вантажу на місцях загального користування з 08:30 год. 24.11.2021 р. по 01:48 год. 25.08.2021 р. позивачем було нараховано 5020,56 грн збору за зберігання вантажу, який внесено до накопичувальної картки № 28110724.
Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідачем, на думку позивача, було перевищено термін безоплатного зберігання вагонів, після чого Товариству з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" було нараховано збір за кожну наступну добу.
Задовольняючи повністю позов, місцевий суд виходив з того, що відповідач не спростовував факт правомірності та обґрунтованості нарахування позивачем збору за зберігання вантажу поза межами термінів безоплатного зберігання відповідно до п. 2.1 Збірника тарифів.
Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ст. 306 ГК України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі ст. 10 Закону України "Про залізничний транспорт" розрахунки відправників і одержувачів вантажу, вантажобагажу і пошти з підприємствами залізничного транспорту загального користування за перевезення, додаткові збори за вантажні операції і користування рухомим складом, а також за штрафи, пеню, неустойки здійснюються в порядку, передбаченому Статутом залізниць України, іншими актами законодавства України та міжнародними договорами. 
За ст. 62 Статуту залізниць України порядок розрахунків за перевезення і послуги встановлюється Укрзалізницею згідно з чинним законодавством. Належні за перевезення вантажів і надання додаткових послуг платежі можуть вноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях відправлення або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць.
У відповідності до п. 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 р. за № 866/5087, із змінами (далі - Правила зберігання) за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, незалежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми. Якщо вантаж для відправлення завозиться на місця загального користування частинами і в день завезення першої частини не був зданий повністю, то збір за зберігання нараховується за кожну ввезену частину вантажу. Збір у таких випадках визначається як сума зборів за ввезені частини вантажу. Час зберігання кожної частини завезеного вантажу визначається від моменту ввезення цієї частини до моменту оформлення перевізних документів. У такому самому порядку визначається збір за зберігання вантажу на складі станції відправлення, поверненого на вимогу відправника. 
Як передбачено ст. 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.
Також, відповідно до п. 1 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 р. № 334, (далі - Правила складання актів) при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти (додаток 1) та акти загальної форми (додаток 6 до Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 р. № 113). 
Акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу, і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, у разі затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил; в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами; один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала. (п. 3 Правил складання актів).
Оскільки Правила складання актів щодо порядку і вимог, що ставляться до актів загальної форми, відсилають до Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту від 25.02.1999 р. № 113 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 15.03.99 за №165/3458, (далі - Правила користування вагонами та контейнерами), колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірним застосування останніх при наданні оцінки актам загальної форми ГУ-23 № 2068, що містяться у матеріалах справи.
Виходячи зі змісту п. 8 Правил користування вагонами і контейнерами, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми (форми ГУ-23 - Додаток № 6 до цих Правил), який підписується представниками станції і вантажовласника (до яких у тому числі належать вантажовідправники та вантажоодержувачі). В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.
Отже, з огляду на приписи п. 9 Правил зберігання вантажів, які вимагають для визначення періоду, за який сплачується збір за зберігання, встановлювати факт затримки вантажу, що засвідчується актом загальної форми, у кореспонденції з нормами п. п. 1, 3 Правил складання актів, п. 8 Правил користування вагонами і контейнерами, ст. 129 Статуту залізниць України, належним та допустимим доказом на підтвердження факту настання відповідних подій - затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, є акт загальної форми ГУ-23, що складений згідно з додатком № 6 до Правил користування вагонами і контейнерами. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 904/5743/16.
Вбачається, що наявні у матеріалах справи акти загальної форми ГУ-23 № 2068 не містять відомостей про закінчення завантаження вагонів та їх вагу, інформації про віднесення відповідальності на конкретну особу та чітких відомостей про обставини, які призвели до такої затримки.
Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що зазначені акти загальної форми не можуть бути підтвердженням факту затримки вагонів на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, незалежних від залізниці). 
Отже, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження факту затримки вантажу, тому відсутні правові підстави для нарахування відповідачу збору за зберігання вантажу, оскільки такі дії позивача суперечать вимогам Правил зберігання вантажів. 
За встановлених обставин та враховуючи відсутність доказів затримки вантажу (вагонів) на місцях загального користування з вини відповідача, колегія суддів дійшла висновку про те, що позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.
Як передбачено ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення були неправильно застосовані норми матеріального права, неповно з`ясовані обставини справи, а тому рішення Господарського суду м. Києва від 28.07.2022 р. у справі № 910/3454/22 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про повну відмову у задоволенні позову Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".
Стосовно витрат Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Вбачається, що у відзиві на позовну заяву відповідач повідомив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на правову допомогу адвоката становить 12000,00 грн.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 233 ГПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Як передбачено ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
04.01.2021 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Право, бізнес і фінанси» (об`єднання) було укладено договір про надання правової допомоги № 17-01, відповідно до умов якого клієнт доручає, а об`єднання бере на себе зобов`язання всіма законними методами та способами надавати клієнту правову допомогу у всіх справах, які пов`язані або можуть бути пов`язані з захистом та відновленням порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів клієнта в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.
Відповідно до п. 4.3 договору вартість послуг адвоката становить 1000,00 грн за 1 годину роботи.
Згідно з п. 4.4 договору за результати надання правової допомоги складається акт виконаних робіт (наданих послуг), розмір гонорару в якому розраховується шляхом множення кількості затрачених годин наданої правової допомоги на вартість години-роботи, визначеної у п. 4.3 договору.
31.05.2022 р. між сторонами складено акт № 17-01/84 виконаних робіт (наданих послуг) на суму 3500,00 грн:
1) правовий аналіз позовної заяви Акціонерного товариства «Українська залізниця» у справі № 910/3454/22 - 40 хвилин;
2) підготовча робота для складання відзиву, аналіз законодавства та судової практики - 30 хвилин;
3) складання відзиву - 140 хвилин.
17.06.2022 р. між сторонами складено акт № 17-01/91 виконаних робіт (наданих послуг) на суму 1000,00 грн:
1) правовий аналіз відповіді на відзив - 10 хвилин;
2) підготовча робота для складання заперечень на відповідь на відзив - 20 хвилин;
3) складання заперечень на відповідь на відзив - 30 хвилин.
З долучених відповідачем до матеріалів справи платіжних доручень вбачається, що відповідачем на користь об`єднання були сплачені грошові кошти у розмірі 4500,00 грн.
Також на підтвердження понесених витрат відповідачем надано:
- рахунок на оплату юридичних послуг № 17-01/84 від 31.05.2022 р. на суму 3500,00 грн;
- платіжне доручення № 6759 від 31.05.2022 р. на суму 3500,00 грн;
- рахунок на оплату юридичних послуг № 17-01/91 від 17.06.2022 р. на суму 1000,00 грн;
- платіжне доручення № 6778 від 17.06.2022 р. на суму 1000,00 грн.
Отже, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується понесення відповідачем витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 4500,00 грн.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. 
Як передбачено ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
За змістом ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. ч. 2, 4, 5 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ст. 129 ГПК України.
Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.
З матеріалів справи вбачається, що орієнтовна сума відшкодування, на переконання суду, не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору в розумінні приписів ч. 5 ст. 129 ГПК України.
До того ж, представництво у даній справі не вимагало значного обсягу юридичної роботи. 
Оскільки судом в позові відмовлено, а також здійснивши аналіз наданих адвокатом послуг, кількість витраченого на їх надання часу та вартості таких послуг, співставивши вказані обставини зі складністю справи та обсягом документів, що підлягали опрацюванню під час розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що розмір витрат відповідача на правову допомогу підлягає частковому задоволенню у розмірі 4500,00 грн.
За таких обставин, додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 16.08.2022 р. у справі № 910/3454/22 підлягає скасуванню.
Відповідно до статті 129 ГПК України та, беручи до уваги фактичні обставини виникнення судового спору, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги необхідно покласти на позивача.
Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.
Вказана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених нормами чинного законодавства. 
Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" задовольнити.
2. Рішення Господарського суду м. Києва від 28.07.2022 р. у справі № 910/3454/22 скасувати повністю та прийняти нове рішення.
3. У задоволенні позову Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" відмовити повністю.
4. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, код 40075815) в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (79007, м. Львів, вул. Гоголя, 1, код 40081195) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" (03038, м. Київ, вул. Івана Федорова, 32-А, код 41564379) 3721 (три тисячі сімсот двадцять одну),50 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
5. Додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 16.08.2022 р. у справі № 910/3454/22 скасувати повністю.
6. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, код 40075815) в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (79007, м. Львів, вул. Гоголя, 1, код 40081195) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" (03038, м. Київ, вул. Івана Федорова, 32-А, код 41564379) 4500 (чотири тисячі п`ятсот),00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
          7. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            С.І. Буравльов 

Судді                                                                                В.В. Шапран

                                                                                В.В. Андрієнко