Справа № 466/11734/21                                 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є. 
Провадження № 22-ц/811/1771/22                         Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        16 січня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючого – судді Цяцяка Р.П., 
               суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,
за участю секретаря Цьони С.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 05 травня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року Львівське міське комунальне підприємство (ЛМКП) «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по оплаті за послуги теплопостачання місць загального користування будинку.
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією та постачає теплову енергію у будинок АДРЕСА_1 , у якому в квартирі АДРЕСА_2 проживають відповідачі, квартира яких є відключеною від системи централізованого опалення будинку, однак в згаданому будинку здійснюється опалення місць загального користування, якими (в тому числі) користуються і відповідачі, а відтак останні зобов`язані оплачувати опалення місць загального користування будинку, чого відповідачі не роблять, в результаті чого за період з 01.01.2016 року по 30.04.2021 року у них утворилась заборгованість по оплаті послуг централізованого опалення місць загального користування в розмірі 6 328 грн. 60 грн., яку позивач і просить стягнути в судовому порядку. Крім того, вважає, що відповідачі зобов`язані сплатити позивачу 3 % від простроченої суми, тобто – 501 грн. 99 коп., та інфляційні втрати в розмірі 1 134 грн. 53 коп. (а.с. 1-4).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог (а.с. 77-79).

Дане рішення оскаржив позивач.
Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права.
Вважає, що «відсутність (від`єднання від загально будинкової системи централізованого опалення) батарей на сходових клітках чи перекривання подачі тепла на сходову клітку не звільняє від сплати за опалення МЗК (місць загального користування), оскільки у вартість плати місць загального користування входять втрати теплової енергії у внутрішньобудинковому розподільчих системах опалення».
Звертає увагу на те, що «інформація щодо відсутності в місцях загального користування опалювальних приладів підтверджується виключно актами, складеними балансоутримувачем будинку – ЛКП «Збоїща-408». Підписи представника ЛМКП «Львівтеплоенерго, як надавача послуг, відсутні. Таким чином вказані докази є неналежними при розгляді даної справи» (а.с. 83-88). 

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі суд мотивував тим, що:
-позивачем не доведено того, що між сторонами укладався договір про надання послуг з центрального опалення;
-проектом будинку АДРЕСА_1 не передбачено встановлення опалювальних приладів у місцях загального користування;
-позивачем не зазначено, яку саме методику застосовано при нарахуванні заборгованості відповідачів по оплаті за послуги теплопостачання місць загального користування будинку, а тому розрахунок такої заборгованості, долучений позивачем до позовної заяви в обґрунтування заявлених ним позовних вимог, не є належним та допустимими доказом у справі.
Колегія суддів вважає, що вищенаведені висновки суду зроблені за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а відтак такі не відповідають обставинам справи, а також нормам матеріального і процесуального права, виходячи з наступного.

ЦПК України встановлено, що: 
-        цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);
-        суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);
-        обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);
-        доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);
-        належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається (не заперечується) всіма її учасниками (а, відтак, доказуванню не підлягає) те, що: 
-позивач надає послуги з теплопостачання будинку АДРЕСА_1 ; 
-відповідачі проживають у квартирі АДРЕСА_3 (співвласниками якої вони є; а.с. 6) і ця квартира є відключеною від системи централізованого опалення згаданого будинку.

Як стверджується матеріалами справи, між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються законами України «Про теплопостачання» та «Про житлово-комунальні послуги», а також чинними під час спірних правовідносин Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі – Правила; перестали діяти з 01.05.2022 року).
Посилання на вищезгадані Правила (як на законодавчо-нормативну базу, яка регулює спірні правовідносини) міститься (зокрема) безпосередньо у позовній заяві. Крім цього, у письмовому Відзиві відповідачів на позовну заяву (а.с. 23-26) відсутні доводи стосовно того, що розрахунок заборгованості, долучений позивачем до позовної заяви, не є належним та допустимими доказом у справі, оскільки відповідачами будь-яке нарахування їм оплати за послуги теплопостачання місць загального користування будинку взагалі заперечується, оскільки така послуга (на їхнє переконання) їм просто не надається.
Частиною 5 статті 12 ЦПК України встановлено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (п.3).
Вважаючи необхідним зазначення більш детальної інформації про нарахування заборгованості відповідачів, суд вправі був роз`яснити позивачу (його представнику в судовому засіданні), які саме (на думку суду) дані (інформація) підлягають уточненню (методика нарахування тощо). 
За вищенаведеного посилання суду на те, що позивачем не зазначено, яку саме методику застосовано при нарахуванні заборгованості відповідачів по оплаті за послуги теплопостачання місць загального користування будинку, не може бути правовим обґрунтуванням для відмови у задоволенні позовних вимог.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК, дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу.
Положеннями частини першої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а відповідно до частини третьої  споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії.
З урахуванням вищенаведеного та обставина, що позивачем не доведено того, що між сторонами укладався договір про надання послуг з центрального опалення (на що міститься посилання у мотивувальній частині оскаржуваного рішення), сама по собі не може бути правовим обґрунтуванням для відмови у задоволенні позовних вимог у спірних правовідносинах. 

Пунктом 18 Правил визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.
Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.
Згідно з пунктом 28 Правил споживачі, які відмовились від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення.
Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 затверджена Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, якою встановлений порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (пункт 1.2. Методики).
Згідно з пунктом 2.1.4 Методики загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуги з опалення місць загального користування залишається друга частина формули, згідно якої здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Тобто, якщо один з показників дорівнює нулю, то нарахована платня складається з другого показника.
Як передбачено шостим розділом «Посібника та доповнення до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд…» КТМ 204 Україна 244-94, затвердженим Наказом Держбуду України від 30 лютого 2001 року № 82, втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат абонента (споживача). Тому співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.
Вищенаведена правова позиція знайшла своє відображення у постановах Верховного Суду від 26.09.2018 року (у справі № 703/58/16-ц), від 26.02.2019 року (у справі № 159/6776/18) та від 22.12.2020 року (у справі № 311/3489/18) (а.с. 96-100, 136-141, 142-145), а відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Предметом позовних вимог є заборгованість відповідачів по оплаті послуг централізованого опалення місць загального користування в будинку АДРЕСА_1 за період з 01.01.2016 року по 30.04.2021 року у розмірі 6 328 грн. 60 грн.
Заперечуючи позовні вимоги у повному обсязі, відповідачі не подали до суду своїх розрахунків (контррозрахунків) за вищезгаданий період.
В той же час, відзив відповідачів на позовну заяву містить заяву про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності (а.с. 23-26).
В свою чергу, позивач подав до суду свої Заперечення на відзив відповідачів, однак ці Заперечення … не містять жодних доводів (заперечень тощо) стосовно заяви відповідачів про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності (а.с. 53-55).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
Після  переривання    перебіг   позовної   давності   починається   заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.
За змістом статті 261 ЦК Українипочаток перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Даний позов подано до суду (здано на пошту) 02.12.2021 року (а.с. 15).
Таким чином, трьохрічний строк позовної давності охоплює період починаючи з 02 грудня 2018 року, протягом якого відповідачі оплати за централізоване опалення місць загального користування в будинку АДРЕСА_1 взагалі не здійснювали, в результаті у них по 30.04.2021 року утворилася заборгованість перед позивачем по оплаті цієї послуги (згідно наявного у справі розрахунку; а.с. 7-8) у розмірі 2 013 грн. 35 коп., які і підлягають до стягнення з відповідачів на користь позивача, а у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по оплаті за послуги централізованого опалення місць загального користування у згаданому будинку по листопад 2018 року включно слід відмовити з підстав пропуску позивачем строків позовної давності. 
Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Відповідно до вказаної правової норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Закріплена в пункті 10 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у частині другій статті 625 ЦК.
Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Вищенаведена правова позиція також знайшла своє відображення у вже згаданій постанові Верховного Суду від 22.12.2020 року у справі № 311/3489/18 (а.с. 136-141) і відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних (а.с. 9-10) відповідачами не оспорений і свого контррозрахунку до суду ними не подано.
В той же час, заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за період з 01.01.2016 року по 30.04.2021 року, позивач неправомірно включив у позовні вимоги про стягнення з відповідачів 3 % річних від простроченої суми та інфляційних втрат, які передбачені статтею 625 ЦК України, період і після 30.04.2021 року – аж по вересень 2021 року включно (а.с. 9-10).
Відтак, ці позовні вимоги також підлягають до задоволення частково (також в межах трьохрічного строку позовної давності), а саме: за період з грудня 2018 року по квітень 2021 року включно у розмірах:
-972 грн. 78 коп. -  інфляційні втрати;
-390 грн. 44 коп. - 3 (три ) % річних від простроченої суми.

Підпунктом «в» пункту 4 частини 1 ст. 382 ЦПК України встановлено, що в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
За подачу до суду позовної заяви позивачем було сплачено 2 270 грн. судового збору (а.с. 5), а за подачу апеляційної скарги – 3 405 грн. судового збору (а.с. 90): всього – 5 675 грн. судового збору.
Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ціна позову становить 7 965 грн. 12 коп., однак колегія суддів прийшла до висновку про те, що до задоволення підлягає лише 42, 39 % заявлених позовних вимог, а саме – 3 376 грн. 57 коп. (2 013 грн. 35 коп. + 972 грн. 78 коп. + 390 грн. 44 коп.) заборгованості за період з грудня 2018 року по квітень 2021 року включно.
Відтак, до стягнення з відповідачів на користь позивача підлягає 2 405 грн. 74 коп. сплаченого останнім судового збору.

Правове регулювання правовідносин власників житлового приміщення належного їм на праві приватної власності (в даному випадку – приватизованої квартири АДРЕСА_3 ) здійснюється на підставі норм ЦК України, які регулюють правовідносини з права власності.
Статтею 540 ЦК України встановлено, що у випадку, коли у зобов`язанні беруть участь (зокрема) кілька боржників, кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. 
Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду” утримання приватизованих квартир здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них.
Таким чином, заборгованість кожного з 4 співвідповідачів, як співвласників квартири АДРЕСА_3 , яка підлягає до стягнення на користь позивача, становить 844 грн. 14 коп. (3 376 грн. 57 коп./сума заборгованості : 4), з яких:
-503 грн. 34 коп. (2 013 грн. 35 коп. : 4) – заборгованість по оплаті за централізоване опалення місць загального користування в будинку за період з грудня 2018 року по квітень 2021 року включно;
-243 грн. 19 коп. (972 грн. 78 коп. : 4) -  інфляційні втрати;
-97 грн. 61 коп. (390 грн. 44 коп. : 4) - 3 (три ) % річних.

Крім цього, з кожного з 4 співвідповідачів підлягає до стягнення на користь позивача і по 601 грн. 44 коп. (2 405 грн. 74 коп. : 4) судових витрат.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.
Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).
Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2022 року - 2 481, 00 грн.
Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення заборгованості по оплаті за послуги теплопостачання місць загального користування будинку.
Ціна позову у цій справі складає 7 965 грн. 12 коп., яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481, 00 грн. х 100 = 248 100, 00 грн).
Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 7 965 грн. 12 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п. 4, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» частково задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 05 травня 2022 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» частково задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго»:
-503 грн. 34 коп. заборгованості по оплаті за централізоване опалення місць загального користування в будинку за період з грудня 2018 року по квітень 2021 року включно;
-243 грн. 19 коп.  інфляційних втрат;
-97 грн. 61 коп. 3 (три ) % річних,
а всього – 844 грн. 14 коп. 

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 601 грн. 44 коп. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго»:
-503 грн. 34 коп. заборгованості по оплаті за централізоване опалення місць загального користування в будинку за період з грудня 2018 року по квітень 2021 року включно;
-243 грн. 19 коп.  інфляційних втрат;
-97 грн. 61 коп. 3 (три ) % річних,
а всього – 844 грн. 14 коп. 

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 601 грн. 44 коп. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго»:
-503 грн. 34 коп. заборгованості по оплаті за централізоване опалення місць загального користування в будинку за період з грудня 2018 року по квітень 2021 року включно;
-243 грн. 19 коп.  інфляційних втрат;
-97 грн. 61 коп. 3 (три ) % річних,
а всього – 844 грн. 14 коп. 

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 601 грн. 44 коп. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго»:
-503 грн. 34 коп. заборгованості по оплаті за централізоване опалення місць загального користування в будинку за період з грудня 2018 року по квітень 2021 року включно;
-243 грн. 19 коп.  інфляційних втрат;
-97 грн. 61 коп. 3 (три ) % річних,
а всього – 844 грн. 14 коп. 

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 601 грн. 44 коп. судових витрат.

У задоволенні позовних вимог Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 і  ОСОБА_4 по листопад 2018 року включно – відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 16 січня 2023 року.

       Головуючий:                                                Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                Ванівський О.М.

                                                                       Шеремета Н.О.