УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
1 грудня 2022 року
м. Київ
справа № 212/6423/21
провадження № 61-8666ск22
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»,
розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», в інтересах якого діє адвокат Шатунов Андрій Олександрович, на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 червня 2022 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про визнання незаконними і скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 
ВСТАНОВИВ:
У липні 2021 року  ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства (далі - АТ) «Криворізький залізорудний комбінат» про визнання незаконними і скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2022 року позов задоволено.
Визнано незаконними та скасовано накази АТ «Криворізький залізорудний комбінат» про притягнення до дисциплінарної відповідальності та про звільнення ОСОБА_1 від 29 квітня 2021 року № 1707, № 1708, № 1709, № 1710 та від 24 червня 2021 року № 1031-к відповідно.
Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді охоронника мобільної групи 4 розряду дільниці № 2 управління забезпечення режиму та охорони АТ «Криворізький залізорудний комбінат» з 24 червня 2021 року.
Стягнено з АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 червня 2021 року до 18 січня 2022 року у розмірі 47 098,56 грн, 15 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнено з АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.
Судове рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 червня 2022 року, повний текст якої складено 4 липня 2022 року,апеляційну скаргу АТ «Криворізький залізорудний комбінат» залишено без задоволення, рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2022 року - без змін.
Не погоджуючись з рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2022 року та постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 червня 2022 року, АТ «Криворізький залізорудний комбінат», в інтересах якого діє адвокат Шатунов А. О., 31 серпня 2022 року подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначені судові рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 6 вересня 2022 року поновлено АТ «Криворізький залізорудний комбінат» строк на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 29 червня 2022 року; касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.
Вказані в ухвалі недоліки у встановлений судом строк усунено.
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.
Касаційна скарга, подана заявником на усунення недоліків, містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Жовтневого районного судуміста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2022 року, обґрунтоване отриманням копії постанови 24 серпня 2022 року.На підтвердження зазначеного заявником додано копію супровідного листа апеляційного суду, що містить відмітку Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про її отримання та вхідний номер поштового відправлення.
Відповідно до статті 390 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Розглянувши клопотання, касаційний суд дійшов висновку, щовказана заявником причина пропуску строку на касаційне оскарження судового рішення підтверджена наданим доказом, що свідчить про пропуск процесуального строку з поважних причин.
Встановлені обставини є підставою для задоволення клопотання і поновлення АТ «Криворізький залізорудний комбінат» строку на касаційне оскарженнярішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2022 року, оскільки касаційна скарга поданазаявником протягом тридцяти днів з дня отримання копії оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Підставою касаційного оскарження рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2022 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 29 червня 2022 року заявник вказує неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 7 грудня 2018 року 
у справі № 910/7547/17, у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 826/4194/16 (провадження № К/9901/5539/17), від 29 серпня 2018 року у справі № 755/5691/16-ц (провадження № 61-901св17), 
від 22 травня 2019 року у справі № 490/3505/17 (провадження № 61-5426св19), від 8 серпня 2019 року у справі № 640/16278/16 (провадження 
№ 61-29023св18), від 4 грудня 2019 року у справі № 361/5027/16-ц (провадження № 61-5028св19) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Крім того, підставою касаційного оскарження судових рішень заявник визначає те, що суди не дослідили зібрані у справі докази; розглянули в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; необґрунтовано відхилили клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів 
(пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу і може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга заявника є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції. 
Ухвалюючи рішення і задовольняючи позов, Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області виходив з того, що ОСОБА_1 не ухилявся від отримання та носіння спеціального форменого одягу, передбаченого для охоронника АТ «Криворізький залізорудний комбінат», а наявний у роботодавця спецодяг не підходив йому за розміром.
Крім того, вказав, що роботодавцем не доведено належними та допустимими доказами надання ОСОБА_1 наряду на отримання на складі спецодягу та спецвзуття у період з 20 до 29 квітня 2021 року та невиконання такого наряду працівником.
АТ «Криворізький залізорудний комбінат» не довів вчинення ОСОБА_1 дисциплінарних проступків, за які йому чотири рази оголошено догану.
Суд першої інстанції дійшов висновку про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності без додержання роботодавцем 
статті 149 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП) України в частині обов`язку отримання від порушника трудової дисципліни письмових пояснень.
За таких обставин суд вважав, що вжиті до ОСОБА_1 заходи дисциплінарного впливу, а саме оголошення доган наказами від 29 квітня 2021 року № 1707, № 1708, № 1709, № 1710, та, відповідно, звільнення наказом від 24 червня 2021 року № 1031-к, є неправомірними, оскільки відсутня системність невиконання ним без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.
Тому суд першої інстанції вказав, що підстави для звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України відсутні.
Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді охоронника мобільної групи 4 розряду дільниці № 2 Управління забезпечення режиму та охорони АТ «Криворізький залізорудний комбінат».
Згідно з пунктом 2.23 Робочої інструкції охоронника відділу забезпечення режиму та охорони (мобільна група), охоронник мобільної групи при виконанні своїх обов`язків повинен бути вдягнений охайно у формений одяг відповідно до встановлених норм, мати при собі спеціальне постійне посвідчення.
ОСОБА_1 повідомив адміністрації АТ «Криворізький залізорудний комбінат» інформацію для забезпечення його спецодягом, а саме про розмір одягу - 
52-54, зріст VII-VII, розмір взуття 45,46. 
20 квітня 2021 року посадовими особами АТ «Криворізький залізорудний комбінат» ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 складено акт № 43, в якому зазначено про те, що 20 квітня 2021 року о 10 годині під час перевірки приміщення для охорони в будівлі ЦІС, охороннику 4-го розряду ОСОБА_1 згідно з Порядком забезпечення працівників спецодягом, спецвзуттям та іншими засобами індивідуального захисту запропоновано отримати спецодяг для виконання робіт, однак від його отримання ОСОБА_1 відмовився без будь-яких пояснень. Також в акті зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення з ним та підпису цього акта.
20 квітня 2021 року посадовими особами АТ «Криворізький залізорудний комбінат» ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 складено акт про те, що 20 квітня 2021 року о 10 годині ОСОБА_1 відмовився надати письмове пояснення щодо причин відмови від отримання спецодягу для виконання робіт.
Витягом з Книги нарядів, розпочатої 8 квітня 2021 року та закінченої 26 травня 2021 року, судами встановлено, що 20 квітня 2021 року ОСОБА_1 працював у першу зміну з 8 години до 17 години. У розділі «Відомості про виконання наряду і стану робочих місць на кінець зміни» зазначено, що ОСОБА_1 відмовився отримати спецодяг на складі. В той же час у графі «Найменування і об`єм робіт» відсутня вказівка щодо необхідності ОСОБА_1 отримати на складі спецодяг.
21 квітня 2021 року ОСОБА_1 працював у першу зміну з 8 години до 17 години. У розділі «Заходи по безпечному виконанню робіт» зазначено про необхідність бути одягнутим у формений одяг та мати охайний зовнішній вигляд. У розділі «Відомості про виконання наряду і стану робочих місць на кінець зміни» зазначено, що ОСОБА_1 знаходився на робочому місці без спецодягу.
21 квітня 2021 року на ім`я в.о. Голови правління ОСОБА_5 від заступника Голови правління з економічної безпеки, режиму та охорони 
ОСОБА_6 надійшла службова записка № 53-37/124, відповідно до якої до відома керівництва доведено, що 20 квітня 2021 року охороннику ОСОБА_1 запропоновано отримати спецодяг, спецвзуття та інші засоби індивідуального захисту для виконання безпосередніх робочих обов`язків, однак працівник відмовився від будь-яких пояснень.
21 квітня 2021 року на ім`я в.о. Голови правління ОСОБА_5 від заступника Голови правління з економічної безпеки, режиму та охорони 
ОСОБА_6 надійшла службова записка № 53-37/128, відповідно до якої до відома керівництва доведено, що 20 квітня 2021 року охороннику ОСОБА_1 запропоновано отримати спецодяг, спецвзуття та інші засоби індивідуального захисту для виконання безпосередніх робочих обов`язків, однак працівник відмовився від будь-яких пояснень.
21 квітня 2021 року посадовими особами АТ «Криворізький залізорудний комбінат» ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 складено акт № 46, в якому зазначено про те, що 21 квітня 2021 року о 9 годині виявлено факт відсутності спецодягу та спецвзуття встановленого зразка на робочому місці у охоронника ОСОБА_1 . У вказаному акті зазначено, що ОСОБА_1 не ознайомлений з цим актом.
21 квітня 2021 року посадовими особами АТ «Криворізький залізорудний комбінат» ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 складено акт про те, що 21 квітня 2021 року о 9 годині ОСОБА_1 відмовився надати письмове пояснення щодо відсутності у нього спецодягу та спецвзуття встановленого зразка на робочому місці.
22 квітня 2021 року ОСОБА_1 працював у першу зміну з 8 години до 17 години. У розділі «Заходи по безпечному виконанню робіт» зазначено про необхідність бути одягнутим у формений одяг та мати охайний зовнішній вигляд. У розділі «Відомості про виконання наряду і стану робочих місць на кінець зміни» зазначено, що ОСОБА_1 знаходився на робочому місці без спецодягу.
22 квітня 2021 року на ім`я в.о. Голови правління ОСОБА_5 від заступника Голови правління з економічної безпеки, режиму та охорони 
ОСОБА_6 надійшла службова записка № 53-37/129, відповідно до якої до відома керівництва доведено, що 21 квітня 2021 року охороннику ОСОБА_1 запропоновано отримати спецодяг, спецвзуття та інші засоби індивідуального захисту для виконання безпосередніх робочих обов`язків, однак працівник відмовився від будь-яких пояснень.
22 квітня 2021 року посадовими особами АТ «Криворізький залізорудний комбінат» ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 складено акт № 47, в якому зазначено про те, що 21 квітня 2021 року о 9 годині виявлено факт відсутності спецодягу та спецвзуття встановленого зразка на робочому місці у охоронника ОСОБА_1 . У вказаному акті зазначено, що ОСОБА_1 не ознайомлений з цим актом.
22 квітня 2021 року посадовими особами АТ «Криворізький залізорудний комбінат» ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 складено акт про те, що 22 квітня 2021 року о 9 годині ОСОБА_1 відмовився надати письмове пояснення щодо відсутності у нього спецодягу та спецвзуття встановленого зразка на робочому місці.
23 квітня 2021 року ОСОБА_1 працював у першу зміну з 8 години до 17 години. У розділі «Заходи по безпечному виконанню робіт» зазначено про необхідність бути одягнутим у формений одяг та мати охайний зовнішній вигляд. У розділі «Відомості про виконання наряду і стану робочих місць на кінець зміни» зазначено, що ОСОБА_1 знаходився на робочому місці без спецодягу.
23 квітня 2021 року на ім`я в.о. Голови правління ОСОБА_5 від заступника Голови правління з економічної безпеки, режиму та охорони ОСОБА_6 надійшла службова записка № 53-37/130, відповідно до якої до відома керівництва доведено, що 23 квітня 2021 року охороннику ОСОБА_1 запропоновано отримати спецодяг, спецвзуття та інші засоби індивідуального захисту для виконання безпосередніх робочих обов`язків, однак працівник відмовився від будь-яких пояснень.
23 квітня 2021 року посадовими особами АТ «Криворізький залізорудний комбінат» ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 складено акт № 48, в якому зазначено про те, що 23 квітня 2021 року о 8 годині 01 хвилині виявлено факт відсутності спецодягу та спецвзуття встановленого зразка на робочому місці у охоронника ОСОБА_1 . На робочому місці охоронник знаходився у цивільному одязі. У вказаному акті зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення та підпису цього акта.
23 квітня 2021 року посадовими особами АТ «Криворізький залізорудний комбінат» ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 складено акт про те, що 23 квітня 2021 року о 8 годині ОСОБА_1 відмовився надати письмове пояснення щодо відсутності у нього спецодягу та спецвзуття встановленого зразка на робочому місці.
26 квітня 2021 року на ім`я в.о. Голови правління ОСОБА_5 від заступника Голови правління з економічної безпеки, режиму та охорони ОСОБА_6 надійшла службова записка № 53-37/131, відповідно до якої до відома керівництва доведено, що 26 квітня 2021 року охороннику ОСОБА_1 запропоновано отримати спецодяг, спецвзуття та інші засоби індивідуального захисту для виконання безпосередніх робочих обов`язків, однак працівник відмовився від будь-яких пояснень.
26 квітня 2021 року посадовими особами АТ «Криворізький залізорудний комбінат» ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 складено акт № 49, в якому зазначено про те, що 26 квітня 2021 року о 8 годині 15 хвилині повторно запропоновано на службовому автомобілі поїхати та отримати у БМТС спецодяг та спецвзуття встановленого зразка, на що ОСОБА_1 відповів відмовою. У вказаному акті зазначено, що ОСОБА_1 не ознайомлений з цим актом.
26 квітня 2021 року посадовими особами АТ «Криворізький залізорудний комбінат» ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 складено акт про те, що 26 квітня 2021 року о 8 годині 15 хвилині ОСОБА_1 відмовився надати письмове пояснення щодо відмови від поїздки для отримання спецодягу та спецвзуття встановленого зразка.
27 квітня 2021 року на ім`я в.о. Голови правління ОСОБА_5 від заступника Голови правління з економічної безпеки, режиму та охорони ОСОБА_6 надійшла службова записка № 53-37/135, відповідно до якої до відома керівництва доведено, що 27 квітня 2021 року охороннику ОСОБА_1 запропоновано отримати спецодяг, спецвзуття та інші засоби індивідуального захисту для виконання безпосередніх робочих обов`язків, однак працівник відмовився від будь-яких пояснень.
27 квітня 2021 року посадовими особами АТ «Криворізький залізорудний комбінат» ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 складено акт № 50, в якому зазначено, що 27 квітня 2021 року о 8 годині виявлено факт відсутності спецодягу встановленого зразка у ОСОБА_1 на робочому місці. Охоронник знаходився у цивільному одязі. У вказаному акті зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення та підпису цього акта.
27 квітня 2021 року посадовими особами АТ «Криворізький залізорудний комбінат» ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 складено акт про те, що 27 квітня 2021 року о 8 годині ОСОБА_1 відмовився надати письмове пояснення щодо відсутності у нього спецодягу встановленого зразка на робочому місці.
28 квітня 2021 року посадовими особами АТ «Криворізький залізорудний комбінат» ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 складено акт № 50/1, в якому зазначено, що 28 квітня 2021 року о 8 годині виявлено факт відсутності спецодягу встановленого зразка у ОСОБА_1 на робочому місці. Охоронник знаходився у цивільному одязі; ОСОБА_1 від ознайомлення та підпису цього акта відмовився.
28 квітня 2021 року посадовими особами АТ «Криворізький залізорудний комбінат» ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 складено акт про те, що 28 квітня 2021 року о 8 годині ОСОБА_1 відмовився надати письмове пояснення щодо відсутності у нього спецодягу встановленого зразка на робочому місці.
30 квітня 2021 року на ім`я в.о. Голови правління ОСОБА_5 від заступника Голови правління з економічної безпеки, режиму та охорони ОСОБА_6 надійшла службова записка № 53-37/137, якою до відома керівництва доведено, що 29 квітня 2021 року охороннику ОСОБА_1 запропоновано отримати спецодяг, спецвзуття та інші засоби індивідуального захисту для виконання безпосередніх робочих обов`язків, однак працівник відмовився від їх отримання та надання будь-яких пояснень.
29 квітня 2021 року посадовими особами АТ «Криворізький залізорудний комбінат» ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 складено акт № 52, в якому зазначено, що 29 квітня 2021 року о 9 годині виявлено факт відсутності спецодягу та спецвзуття встановленого зразка у ОСОБА_1 на робочому місці; ОСОБА_1 з цим актом не ознайомлений.
29 квітня 2021 року адміністрацією АТ «Криворізький залізорудний комбінат» видано наказ № 1707 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників відділу контролю по забезпеченню режиму охорони», відповідно до якого ОСОБА_1 , охороннику мобільної групи 4-го розряду дільниці № 2 Управління забезпечення режиму та охорони АТ «Криворізький залізорудний комбінат» за неналежне виконання 20 квітня 2021 року завдань та обов`язків, визначених пунктом 2.1, пунктом 2.23 робочої інструкції охоронника відділу забезпечення режиму та охорони (мобільна група) АТ «Криворізький залізорудний комбінат», порушення пунктів 2.1.1, 2.1.8 Правил внутрішнього трудового розпорядку Колективного договору АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на 2020-2022 роки, вимог статті 14 Закону України «Про охорону праці» оголошено догану. 
В обґрунтування підстав притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності зазначено, що 20 квітня 2021 року ОСОБА_1 запропоновано отримати спецодяг, спецвзуття та інші засоби індивідуального захисту для виконання безпосередніх робочих обов`язків у відповідності до Порядку забезпечення працівників спеціальним одягом, спеціальним взуттям та іншими засобами індивідуального захисту, затвердженого наказом АТ «Криворізький залізорудний комбінат» № 1730 від 29 грудня 2012 року, на що він відповів категоричною відмовою без будь-яких пояснень та робочу зміну відпрацював без спецодягу встановленого зразка. Про даний факт 20 квітня 2021 року складено відповідний акт № 43.
29 квітня 2021 року адміністрацією АТ «Криворізький залізорудний комбінат» видано наказ № 1708 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників відділу контролю по забезпеченню режиму охорони», відповідно до якого ОСОБА_1 , охороннику мобільної групи 4-го розряду дільниці № 2 Управління забезпечення режиму та охорони АТ «Криворізький залізорудний комбінат» за неналежне виконання 21 квітня 2021 року завдань та обов`язків, визначених пунктом 2.1, пунктом 2.23 робочої інструкції охоронника відділу забезпечення режиму та охорони (мобільна група) АТ «Криворізький залізорудний комбінат», порушення пунктів 2.1.1, 2.1.8 Правил внутрішнього трудового розпорядку Колективного договору АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на 2020-2022 роки, вимог статті 14 Закону України «Про охорону праці» оголошено догану. 
В обґрунтування підстав притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності зазначено, що 21 квітня 2021 року ОСОБА_1 запропоновано отримати спецодяг, спецвзуття та інші засоби індивідуального захисту для виконання безпосередніх робочих обов`язків у відповідності до Порядку забезпечення працівників спеціальним одягом, спеціальним взуттям та іншими засобами індивідуального захисту, затвердженого наказом АТ «Криворізький залізорудний комбінат» № 1730 від 29 грудня 2012 року, на що він відповів категоричною відмовою без будь-яких пояснень та робочу зміну відпрацював без спецодягу встановленого зразка. Про даний факт 21 квітня 2021 року складено відповідний акт № 46.
29 квітня 2021 року адміністрацією АТ «Криворізький залізорудний комбінат» видано наказ № 1709 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників відділу контролю по забезпеченню режиму охорони», відповідно до якого ОСОБА_1 , охороннику мобільної групи 4-го розряду дільниці № 2 Управління забезпечення режиму та охорони АТ «Криворізький залізорудний комбінат» за неналежне виконання 22 квітня 2021 року завдань та обов`язків, визначених пунктом 2.1, пунктом 2.23 робочої інструкції охоронника відділу забезпечення режиму та охорони (мобільна група) АТ «Криворізький залізорудний комбінат», порушення пунктів 2.1.1, 2.1.8 Правил внутрішнього трудового розпорядку Колективного договору АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на 2020-2022 роки, вимог статті 14 Закону України «Про охорону праці» оголошено догану. 
В обґрунтування підстав притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності зазначено, що 22 квітня 2021 року ОСОБА_1 запропоновано отримати спецодяг, спецвзуття та інші засоби індивідуального захисту для виконання безпосередніх робочих обов`язків у відповідності до Порядку забезпечення працівників спеціальним одягом, спеціальним взуттям та іншими засобами індивідуального захисту, затвердженого наказом АТ «Криворізький залізорудний комбінат» № 1730 від 29 грудня 2012 року, на що він відповів категоричною відмовою без будь-яких пояснень та робочу зміну відпрацював без спецодягу встановленого зразка. Про даний факт 22 квітня 2021 року складено відповідний акт № 47.
29 квітня 2021 року адміністрацією АТ «Криворізький залізорудний комбінат» видано наказ № 1710 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників відділу контролю по забезпеченню режиму охорони», відповідно до якого ОСОБА_1 , охороннику мобільної групи 4-го розряду дільниці № 2 Управління забезпечення режиму та охорони АТ «Криворізький залізорудний комбінат» за неналежне виконання 23 квітня 2021 року завдань та обов`язків, визначених пунктом 2.1, пунктом 2.23 робочої інструкції охоронника відділу забезпечення режиму та охорони (мобільна група) АТ «Криворізький залізорудний комбінат», порушення пунктів 2.1.1, 2.1.8 Правил внутрішнього трудового розпорядку Колективного договору АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на 2020-2022 роки, вимог статті 14 Закону України «Про охорону праці» оголошено догану.
В обґрунтування підстав притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності зазначено, що 23 квітня 2021 року ОСОБА_1 запропоновано отримати спецодяг, спецвзуття та інші засоби індивідуального захисту для виконання безпосередніх робочих обов`язків у відповідності до Порядку забезпечення працівників спеціальним одягом, спеціальним взуттям та іншими засобами індивідуального захисту, затвердженого наказом АТ «Криворізький залізорудний комбінат» № 1730 від 29 грудня 2012 року, на що він відповів категоричною відмовою без будь-яких пояснень та робочу зміну відпрацював без спецодягу встановленого зразку. Про даний факт 23 квітня 2021 року складено відповідний акт № 48.
Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що акт № 43 від 20 квітня 2021 року, акт № 46 від 21 квітня 2021 року, акт № 47 від 22 квітня 2021 року та акт № 48 від 23 квітня 2021 року складено за відсутності ОСОБА_1 і надати пояснення про порушення трудової дисципліни йому не пропонували.
26 травня 2021 року АТ «Криворізький залізорудний комбінат» звернулося до первинної профспілкової організації Незалежна профспілка гірників України АТ «Криворізький залізорудний комбінат» з поданням № 53-02/1659 щодо надання згоди за звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України. 
9 червня 2021 року первинна профспілкова організація Незалежна профспілка гірників України АТ «Криворізький залізорудний комбінат», розглянувши подання № 53-02/1658 від 26 травня 2021 року про надання згоди на притягнення до відповідальності ОСОБА_1 у формі звільнення на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, не надала згоду на звільнення працівника, вважаючи, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад дисциплінарного проступку, оскільки його забезпечено одяг не за розміром.
24 червня 2021 року адміністрацією АТ «Криворізький залізорудний комбінат» видано наказ № 1031-К «Про звільнення», яким ОСОБА_1 звільнено 24 червня 2021 року на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадянського стягнення. 
В обґрунтування підстав винесення наказу зазначено, що факт притягнення охоронника мобільної групи 4-го розряду дільниці № 2 Управління забезпечення режиму та охорони АТ «Криворізький залізорудний комбінат» ОСОБА_1 наказами № 1707, № 1708, № 1709, № 1710 від 29 квітня 2021 року, подальше невиконання та злісне ігнорування положень робочої інструкції, Правил внутрішнього трудового розпорядку до Колективного договору АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на 2020-2022 роки та вимог нормативно-правових актів з охорони праці, свідчить про систематичне невиконання ОСОБА_1 без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, що є підставою для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України. 
Після вчинення систематичних проступків ОСОБА_1 жодного разу не спробував врегулювати ситуацію, яка склалась на робочому місці, та, хоча б, пояснити причини відмови від отримання у найближчому пункті видачі спецодягу, спецвзуття та від перебування в ньому на робочому місці у робочі зміни 20 квітня 2021 року, 21 квітня 2021 року, 22 квітня 2021 року, 23 квітня 2021 року, а, навпаки, продовжував вчиняти дисциплінарні проступки та жодного разу не надавав пояснення, що підтверджується актами про відмову надавати пояснення.
Також судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до пояснень свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_2 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_15 позивач не відмовлявся отримувати спецодяг та спецвзуття на складі, проте наявний одяг та взуття не підходили йому за розмірами.
Відповідно до пункту 4.1 Порядку забезпечення працівників спеціальним одягом, спеціальним взуттям та іншими засобами індивідуального захисту, документом для отримання спеціального одягу, взуття та інших засобів індивідуального захисту, є персональна картка працівника на отримання засобів індивідуального захисту або дільнича картка на отримання чергових засобів індивідуального захисту колективного використання. При цьому, для забезпечення робітників засобами індивідуального захисту з перших днів працевлаштування старший інспектор відділу кадрів видає робітнику разом з допуском до роботи терміновий талон на отримання засобів індивідуального захисту, який діє протягом одного місяця з дати наказу про прийом на роботу.
На охоронника мобільної групи 4 розряду дільниці № 2 Управління забезпечення режиму та охорони АТ «Криворізький залізорудний комбінат»ОСОБА_1 заведено персональну картку працівника на отримання засобів індивідуального захисту, якою визначено, що розмір його одягу - 52-54, 
зріст VII-VIIІ, розбір взуття 45, 46.
Згідно з пунктом 6.1 Порядку забезпечення працівників спеціальним одягом, спеціальним взуттям та іншими засобами індивідуального захисту, затвердженого наказом АТ «Криворізький залізорудний комбінат» № 1730 від 29 грудня 2012 року, керівники структурних підрозділів, дільниць, змін не повинні допускати до роботи працівників без засобів індивідуального захисту.
АТ «Криворізький залізорудний комбінат» жодного разу не було вирішено питання щодо недопуску ОСОБА_1 до виконання трудових обов`язків у зв`язку з відсутністю у нього спеціального одягу та взуття на робочому місці, а лише застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за самим фактом перебування на робочому місці без спецодягу.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України).
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.
При звільненні за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України потрібно встановити, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок. Чи застосовувалися інші заходи дисциплінарного або громадського стягнення, та чи можна вважати його вчинення систематичним невиконання працівником без поважних причин обов`язків.
Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Відповідно до частини першої статті 142 КЗпП трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил.
У частині першій статті 147 КЗпП України закріплено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
Згідно з частиною першою статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.
До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку 
(стаття 149 КЗпП).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 664/2820/15-ц зазначено, що ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.
У постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 572/1644/17-ц (провадження № 61-42575св18) зроблено висновок, що порушенням трудової дисципліни визнається невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, тобто для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частин першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суди, встановивши фактичні обставини справи, від яких залежить вирішення спору, дійшли висновку про те, що роботодавцем не доведено належними та допустимими доказами надання ОСОБА_1 наряду на отримання на складі спецодягу та спецвзуття у період з 20 квітня 2021 року до 29 квітня 2021 року, як і не доведено невиконання такого наряду працівником. 
Суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_1 не ухилявся від отримання та носіння спеціального форменого одягу, передбаченого для охоронця АТ «Криворізький залізорудний комбінат», а наявний у роботодавця спецодяг не підходив йому за розміром.
Крім того, суди зауважили, що відповідно до вимог пункту 12 Розділу ІІІ наказу Міністерства соціальної політики України № 1804 від 29 листопада 2018 року «Про затвердження мінімальних вимог безпеки і охорони здоров`я при використанні працівниками засобів індивідуального захисту на робочому місці» роботодавець не повинен допускати до роботи працівників без необхідних ЗІЗ, а також якщо ЗІЗ знаходяться в забрудненому, несправному стані або з простроченими строками періодичних випробувань, що проводяться відповідно до інструкцій з їх експлуатації.
При цьому, як встановлено судами попередніх інстанцій, адміністрацією АТ «Криворізький залізорудний комбінат» жодного разу не відсторонено ОСОБА_1 від виконання трудових обов`язків з підстав відсутності у нього спеціального одягу та взуття на робочому місці.
Тому вжиті до ОСОБА_1 заходи дисциплінарного впливу, а саме оголошення доган наказами від 29 квітня 2021 року № 1707, № 1708, № 1709, № 1710 суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано вважали неправомірними.
За таких обставин правильним є і висновок судів попередніх інстанцій про поновлення позивача на роботі, оскільки підстави для звільнення ОСОБА_1 наказом від 24 червня 2021 року № 1031-к за 
пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України відсутні.
Суди першої та апеляційної інстанцій виходили з принципу змагальності сторін і зазначили, що сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції.
Встановивши, що  ОСОБА_1 докази на підтвердження своїх вимог надав, а АТ «Криворізький залізорудний комбінат», заперечуючи проти позову, доводи позивача не спростував, суди попередніх інстанцій правильно задовольнили позов.
Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів і встановлення на їх підставі нових обставин, що не відноситься до визначених статтею 400 ЦПК України повноважень касаційного суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів. 
Посилання заявника на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 7 грудня 2018 року 
у справі № 910/7547/17, у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 826/4194/16 (провадження № К/9901/5539/17), від 29 серпня 2018 року у справі № 755/5691/16-ц (провадження № 61-901св17), 
від 22 травня 2019 року у справі № 490/3505/17 (провадження № 61-5426св19), від 8 серпня 2019 року у справі № 640/16278/16 
(провадження № 61-29023св18), від 4 грудня 2019 року 
у справі № 361/5027/16-ц (провадження № 61-5028св19), є безпідставними, оскільки правовідносини у вказаних справах не є подібними до правовідносин у справі № 212/6423/21.
У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 7 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17 предметом позову є визнання недійсним договору купівлі-продажу.
У постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 826/4194/16 (провадження № К/9901/5539/17) правовідносини виникли щодо визнання протиправним та скасування висновку і наказу.
У постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 755/5691/16-ц (провадження № 61-901св17) предметом позову є визнання правочину про перереєстрацію права власності недійсним.
У постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 490/3505/17 (провадження № 61-5426св19) правовідносини виникли щодо визнання недійсними результатів аукціону в електронній формі, договору купівлі-продажу вимоги, договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
У постанові Верховного Суду від 8 серпня 2019 року у справі № 640/16278/16 (провадження № 61-29023св18) предметом позову є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
У постанові Верховного Суду від 4 грудня 2019 року у справі № 361/5027/16-ц (провадження № 61-5028св19) правовідносини виникли щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування державної реєстрації права власності.
Верховний Суд наголошує, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 373/1281/16-ц (провадження № 14-128цс18) зазначено, що «під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин».
З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної справи.
Велика Палата Верховного Суду вважала за потрібне конкретизувати вказаний правовий висновок, про що вказала у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20).
Конкретизація правового висновку полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Підставою касаційного оскарження рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2022 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 29 червня 2022 року заявник також визначає недослідження судами першої та апеляційної інстанцій зібраних у справі доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Проте такі посилання заявника як на підставу касаційного оскарження судових рішень не приймаються судом касаційної інстанції, оскільки заявлена у касаційній скарзі підстава касаційного оскарження, передбачена 
пунктом 1 частини другої статті 389 цього Кодексу, є необґрунтованою 
(пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Крім того, підставою касаційного оскарження судових рішень заявник визначає те, що суди розглянули в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; необґрунтовано відхилили клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
При цьому заявник не вказує, яке саме клопотання судами першої чи апеляційної інстанцій необґрунтовано відхилено, а також, які саме докази у справі є недопустимими.
Щодо доводів заявника про розгляд судами справи в порядку спрощеного позовного провадження, касаційний суд зазначає наступне.
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.
Пунктом 2 частини першої статті 274 ЦПК України визначено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що апеляційним судом справу розглянено також у порядку спрощеного позовного провадження.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою (частина перша статті 358 ЦПК України).
За таких обставин посилання заявника на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження є необґрунтованими.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга АТ «Криворізький залізорудний комбінат», в інтересах якого діє адвокат Шатунов А. О., на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 червня 2022 року є необґрунтованою, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд виходить із того, що у даній справі сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Оскільки оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції є законними і обґрунтованими, ухваленими з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права й підстави для їх скасування відсутні, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «Криворізький залізорудний комбінат», в інтересах якого діє адвокат Шатунов А. О., на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 червня 2022 року суд відмовляє.
Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Поновити Акціонерному товариству «Криворізький залізорудний комбінат» строк на касаційне оскарження рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2022 року у цій справі.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», в інтересах якого діє адвокат Шатунов Андрій Олександрович, на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 червня 2022 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про визнання незаконними, скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                                        С. О. Карпенко 
В. М. Ігнатенко 
В. А. Стрільчук