ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року
м. Хмельницький

Справа № 686/804/22
Провадження № 22-ц/4820/237/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,
       секретар        судового засідання        Чебан О.М.,
       з участю        позивача         ОСОБА_1 ,
               представника позивача         ОСОБА_2 ,
               представника відповідача        Головатого П.О.,
               відповідача         ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕД ПМК 2015», ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації права власності та припинення права власності за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 8 листопада 2022 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕД ПМК 2015» (далі – ТОВ «ЖЕД ПМК 2015»), ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації права власності та припинення права власності.
ОСОБА_1 зазначив, що з 1996 року він проживає та зареєстрований у кімнаті АДРЕСА_1 (далі – кімната).
Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 25 травня 2017 року: визнано недійсним рішення загальних зборів засновників Колективного виробничого підприємства «Пересувна механізована колона – 33» від 27 січня 2015 року про передачу в якості внеску до статутного капіталу ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» приміщення гуртожитку по АДРЕСА_2 ; визнано недійсним рішення загальних зборів засновників ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» від 27 січня 2015 року про прийняття до статутного капіталу товариства цього приміщення; скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 32825111 від 28 січня 2015 року, видане ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» на гуртожиток по АДРЕСА_2 ; скасовано рішення Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції про реєстрацію за ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» права власності на цей гуртожиток.
12 квітня 2019 року ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» зареєструвало своє право власності на кімнату у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а 18 квітня 2019 року – відчужило її ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу.
Судовим рішенням встановлено незаконність набуття ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» права власності на гуртожиток, у зв`язку з чим воно не вправі було реєструвати за собою право власності на кімнату. Оскільки ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» зареєструвало за собою право власності на кімнату без будь-яких правових підстав, то укладений відповідачами договір купівлі-продажу порушує публічний порядок і є нікчемним. ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» не було власником кімнати та не мало право відчужувати кімнату за договором купівлі-продажу, а цей правочин спрямований на незаконне заволодіння чужим майном. Наразі  ОСОБА_3 як новий власник намагається виселити позивача з кімнати.
За таких обставин ОСОБА_1 просив суд:
скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» на кімнату та припинити ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» право власності на кімнату;
скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на кімнату та припинити  ОСОБА_3  право власності на кімнату.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 8 листопада 2022 року в позові відмовлено.
Суд керувався тим, що ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами право на проживання у кімнаті та порушення цього права діями відповідачів, а, звертаючись до суду з позовом про скасування державної реєстрації та припинення права власності ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» і ОСОБА_3 на кімнату, позивач обрав неналежний спосіб захисту свого права.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що за договором найму житлового приміщення №12-3 від 3 червня 2013 року ОСОБА_1 продовжує користуватися кімнатою. За відсутності заперечень наймодавця цей договір є дійсним до 3 червня 2023 року, тому позивачем обрано правильний спосіб захисту порушеного права. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував норми чинного законодавства та правові позиції Верховного Суду, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.
ОСОБА_3 не висловив своєї позиції щодо апеляційної скарги.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 375 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

З 27 вересня 1996 року місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване у гуртожитку по АДРЕСА_2 , який належав на праві власності Колективному виробничому підприємству «Пересувна механізована колона – 33» (далі – КВП «ПМК-33»)
3 червня 2013 року між КВП «ПМК-33» і ОСОБА_1  укладено договір найму житлового приміщення №12-3, за умовами якого наймодавець передав ОСОБА_1 у тимчасове платне користування строком на 1 рік житлове приміщення – кімнату. Факт передачі кімнати у користування ОСОБА_1 підтверджується актом приймання-передачі житлового приміщення.
Згідно пунктів 7.1, 7.3 договору найму після закінчення строку найму наймач зобов`язаний передати наймодавцю житлове приміщення, що було передано наймодавцем у найм відповідно до умов цього договору, протягом 15 календарних днів з моменту закінчення строку найму, а також знятися з реєстрації за вказаною адресою, виїхати з житлового приміщення, звільнити житлове приміщення від речей та підготувати його до передачі наймодавцю.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 липня 2014 року стягнено солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_4 на користь КВП «ПМК-33 заборгованість за договором найму за період з 3 червня 2013 року до 3 квітня 2014 року у розмірі 3 198 грн 06 коп.
Рішенням загальних зборів засновників КВП «ПМК-33» від 27 січня 2015 року приміщення гуртожитку по АДРЕСА_2 , передано у власність ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» як вклад до статутного капіталу господарського товариства.
У той же день загальні збори засновників ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» ухвалили рішення про прийняття приміщення гуртожитку до свого статутного капіталу.
28 січня 2015 року ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» отримало свідоцтво серії НОМЕР_1 (індексний номер 32825111) про право власності на нерухоме майно – приміщення гуртожитку по АДРЕСА_2 , загальною площею 2126,1 кв.м.
Після відчуження частини приміщення гуртожитку ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» отримало свідоцтво серії НОМЕР_2 від 12 червня 2015 року (індексний номер 38958530) про право власності на нерухоме майно – приміщення гуртожитку по АДРЕСА_2 , загальною площею 2078,1 кв.м.
Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 25 травня 2017 року визнано недійсними рішення загальних зборів засновників КВП «ПМК-33» від 27 січня 2015 року про передачу в якості внеску до статутного капіталу ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» приміщення гуртожитку по АДРЕСА_2 , та рішення загальних зборів засновників ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» від 27 січня 2015 року про прийняття до статутного капіталу товариства цього приміщення, скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 32825111 від 28 січня 2015 року, видане ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» на гуртожиток по АДРЕСА_2 , та рішення Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції про реєстрацію за ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» права власності на цей гуртожиток.
2 червня 2017 року скасовано право власності ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» на приміщення гуртожитку по АДРЕСА_2 , загальною площею 2126,1 кв.м (згідно рішення державного реєстратора Хмельницької міської ради про скасування державної реєстрації прав індексний номер 35686610 від 15 червня 2017 року).
На підставі договору про поділ нерухомого майна від 21 лютого 2019 року №246 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10 квітня 2019 року зареєстровано право власності ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» на кімнату (номер запису про право власності 31146969).
18 квітня 2019 року відповідачі уклали договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Грицою Л.М. (реєстраційний номер 550), за умовами якого ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» продало, а ОСОБА_3 купив кімнату за 80 000 грн. Того ж дня у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності ОСОБА_3 на кімнату (номер запису про право власності 31248726).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статті 328 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), згідно яких право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.  Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам`яток культурної спадщини; 6) примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника; 12) визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. Право власності може бути припинено в інших випадках, встановлених законом.
За змістом ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
В силу ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України від 1 липня 2004 року №1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин; далі – Закон №1952-ІV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі – державна реєстрація прав) – офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Із положень ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Закону №1952-ІV слідує, що обов`язковій державній реєстрації прав підлягає право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративних мереж.
Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону №1952-ІV, державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться, зокрема, на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.
Статтею 26 Закону №1952-ІV унормовано, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсним чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Одними із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення правовідношення (п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що право власності – це право особи на річ (майно), яке вона реалізує відповідно до закону та на власний розсуд.
Підставами набуття права власності є передбачені законом юридичні факти, за наявності яких особа набуває майно, стає його власником, зокрема, право власності набувається із правочинів (договорів).
З метою закріплення принципу непорушності права власності закон визначає вичерпний перелік підстав припинення права власності (стаття 346 ЦК України).
Право власності на житлові приміщення, в тому числі на кімнати в гуртожитку підлягає державній реєстрації у порядку, передбаченому законом. Державна реєстрація права власності може бути проведена на підставі договору та скасована на підставі судового рішення.
Право на звернення до суду гарантується чинним законодавством і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється. При цьому саме на позивача покладається обов`язок довести порушення своїх прав, свобод та інтересів у спірних правовідносинах.
Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси цієї особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Порушене право має бути захищене у спосіб, який установлений законом.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Саме до цього зводяться правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17 та від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц.
Зібрані докази вказують на те, що на підставі договору про поділ нерухомого майна від 21 лютого 2019 року №246 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10 квітня 2019 року проведено реєстрацію права власності ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» на кімнату. ОСОБА_1 не оспорює зазначений договір з посиланням на його незаконність або недійсність.
За договором купівлі-продажу від 18 квітня 2019 року ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» відчужило кімнату ОСОБА_3 , після чого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності ОСОБА_3 на кімнату. Водночас у справі відсутні достатні та достовірні дані про те, що цей договір спрямований на неправомірне заволодіння чужим майном, тобто порушує публічний порядок і є нікчемним.
ОСОБА_1 не надав суду належних і допустимих доказів поновлення укладеного між КВП «ПМК-33» і ОСОБА_1  договору найму житлового приміщення №12-3 від 3 червня 2013 року на новий строк і збереження позивачем за собою права на проживання в кімнаті.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не довів порушення свого права діями відповідачів.
Крім того, суд першої інстанції правомірно послався на правову позицію Верховного Суду у постанові від 8 грудня 2021 року в справі №686/15108/19, згідно якої при оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Ефективним способом захисту, який забезпечуватиме відновлення порушеного права наймача у разі продажу предмета договору найму, є позов про переведення прав та обов`язків покупця, який потрібно застосовувати за аналогією закону (статті 8, 362 ЦК України). Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові, тому немає підстав надавати оцінку іншим аргументам касаційної скарги.
Отже, висновок суду першої інстанції про обрання ОСОБА_1 неналежного способу захисту цивільного права, внаслідок чого його позов не підлягає задоволенню, є правильним.
Посилання ОСОБА_1 на доведеність вимог і неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.
Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи ОСОБА_1 про порушення судом норм матеріального права є безпідставними.
Висновки суду першої інстанції не суперечать наведеним в апеляційній скарзі правовим позиціям Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду щодо правових наслідків правочину, який порушує публічний порядок, презумпції правомірності правочину та продовження строку дії договору найму, оскільки в справах, у яких судом касаційної інстанції викладені правові висновки, та у справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлені різні обставини.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 8 листопада 2022 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 лютого 2023 року.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       Л.М. Грох

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Козак О.В.                
Доповідач – Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 5