ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

28 лютого 2023 року 	м.Суми	

Справа №589/3616/21 
Номер провадження 22-ц/816/265/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Ткачук С. С. 
з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М., 

у присутності :
представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , 
представників відповідачів:
Шосткинського відділу державної виконавчої служби у Шосткинському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) - Оберемок Ірини Василівни, 
Головного управління державної казначейської служби України в Сумській області, Державної казначейської служби України - Сіренко Ірини Сергіївни, 
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , яка була подана її представником ОСОБА_2 , Шосткинського відділу державної виконавчої служби у Шосткинському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Державної казначейської служби України 
на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04 листопада 2022 року у складі судді Сидорчука О.М., ухваленого в м. Шостка Сумської області, повний текст якого виготовлено 14 грудня 2022 року, 
в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Шосткинського відділу державної виконавчої служби у Шосткинському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Головного управління державної казначейської служби України в Сумській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_1 , звернулася до суду з вказаним позовом, уточнивши свої вимоги, просила стягнути з Державного бюджету України на свою користь у відшкодування матеріальної шкоди в сумі 188172 грн 32 коп., інфляційні втрати та три відсотки річних в сумі 291827 грн. 68 коп. та моральну шкоду в сумі 80000 грн.
Свої вимоги мотивувала тим, що 2012 рок на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Шосткинського міськрайонного відділу юстиції у Сумській області, правонаступником якого є Шосткинський відділ державної виконавчої служби у Шосткинському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), перебуває зведене виконавче провадження №34454292, відкрите за виконавчими листами, виданими Шосткинським міськрайонним судом Сумської області на примусове виконання судових рішень у справі №2-1167/11 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 5000 грн та 100000 грн у рахунок погашення моральної шкоди, завданої малолітній ОСОБА_1 , стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 10774 грн 32 коп., про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 шкоди, завданої малолітній ОСОБА_1 , яка перебувала на утриманні померлої, за період з 14 листопада 2003 року по червень 2012 року в сумі 12436 грн 38 коп., в подальшому, тобто з липня 2012 року сплачувати по 231 грн 22 коп., до досягнення ОСОБА_1 повноліття. Проте, після відкриття виконавчого провадження, державними виконавцями, в провадженні яких перебувало вказане виконавче провадження, не були вжиті всі передбачені вимогами Закону України «Про виконавче провадження» заходи з примусового виконання. Незаконність бездіяльності начальника відділу ДВС та державних виконавців відділу ДВС підтверджується ухвалами Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 30 грудня 2013 року, від 08 липня 2013 року, від 16 червня 2014 року, від 26 грудня 2014 року, від 18 листопада 2015 року, від 27 липня 2016 року від 29 листопада 2016 року. 
Станом на 01 вересня 2021 року, борг ОСОБА_3 за вказаним судовими рішеннями становить 188172 грн 32 коп., з яких: 150000 грн моральної шкоди; 9944 грн 32 коп. матеріальної шкоди; 28228 грн 00 коп. - шкода спричинена втратою годувальника. Вказана сума невиконаного боржником зобов`язання, у зв`язку з незаконною бездіяльність органу виконавчої служби, на думку позивач є матеріальною шкодою, яка з урахуванням положень п. 10 ч. 2 ст. 16, ст.ст. 21,1173, 1174 ЦК України, ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) підлягає відшкодуванню за рахунок держави. 
Посилаючись на те, що тривале невиконання судових рішень, за безпосередньої вини посадових осіб органу державної виконавчої служби, призвело до значного знецінення стягнутих з ОСОБА_3 грошових коштів, 3% річних та інфляційні втрати є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України та підлягає стягненню з держави. 
 Також позивач вказує, що невиконання рішень суду під час виконавчого провадження в результаті протиправної, незаконної бездіяльності протягом тривалого часу призвели до порушення прав та законних інтересів позивача ОСОБА_1 , а саме, сприяли зміні способу життя, призвели до необхідності неодноразово через представника звертатися до суду щодо захисту своїх прав, сприяли тривалому перебуванню в напруженому, нервовому стані, що впливало на взаємовідносини та стан здоров`я позивача.
Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України 10000 грн 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
В задоволенні інших вимог відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду представником ОСОБА_1 , Шосткинським відділом ДВС у Шосткинському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та Державною казначейською службою України подано апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 184000 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 296000 грн 00 коп. на відшкодування збитків, 80000 грн 00 коп. моральної шкоди. 
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що судом першої інстанції не були взяті до уваги наступні обставини. Так, з часу скоєння дорожньо-транспортної пригоди з вини ОСОБА_3 , в результаті якої загинула мати малолітньої ОСОБА_1 , минуло більше 19 років, проте, винна особа так і не понесла кримінальної відповідальності за скоєний злочин, спричинена злочином шкода, ним також не була відшкодована в результаті допущеної посадовими особами органу виконавчої служби бездіяльності. Протиправне невиконання державним виконавцем Луппа Н.І. ухвали суду від 29 серпня 2011 року про забезпечення позову, якою накладено арешт на належний ОСОБА_3 автомобіль, надало можливість йому безперешкодно переоформити цей транспортний засіб на свого сина. Також, будучи обізнаним з проведеною боржником ОСОБА_3 підприємницькою діяльністю, державним виконавцем, у визначені ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на 2012 рік, строки не вжито заходи щодо звернення стягнення на металевий контейнер та товар, що реалізовувався боржником. Виконання державним виконавцем вказаних дій, забезпечило б повне виконання судових рішень протягом 2013 року в повному обсязі. 
Зазначає, що внаслідок протиправної бездіяльності начальника відділу ДВС та державних виконавців, яка підтверджується наявними в матеріалах справи судовими рішеннями, за період з вересня 2012 року по листопад 2015 року, коштів з боржника в межах зведеного виконавчого провадження не було стягнуто. Виконавчі дії по зведеному виконавчому провадженні почали вчинятися з 2015 року, що призвело до втрати можливостей до виконання судового рішення та значного знецінення стягуваних коштів. 
Представник позивача, у доводах апеляційної скарги, вказує також на помилковість висновків рішень інстанційних судів в справі №589/3122/15 за позовом ОСОБА_1 про стягнення з Державного бюджету України на її користь заподіяних збитків та моральної шкоди.
Також вважає, що визначений судом першої рішення до стягнення розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності та справедливості, судом не було враховано прецендентну практику Європейського суду з прав людини.
Шосткинський відділ ДВС у Шосткинському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), в апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати, ухваливши нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог позивача про стягнення моральної шкоди.
У доводах апеляційної скарги вказує на те, що до складу зведеного виконавчого провадження №34454292 входить 36 виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих листів. У період з 14 січня 2016 року по 31 грудня 2022 року органом ДВС вживалися заходи примусового виконання зведеного виконавчого провадження, зокрема, надсилалися запити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, банківських та фінансових установ, МВС, Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України щодо реєстрації за боржником нерухомого майна, транспортних засобів, сільськогосподарської техніки, відкритих рахунків тощо. Після отримання інформації щодо призначення боржнику пенсії в 2019 році, до Головного управління ПФУ в Сумській області направлена постанова на звернення стягнення на ці нарахування, на підставі якої відраховується 50 % пенсійних виплат на рахунок погашення боргу. 
Звертає увагу і на те, що з 08 липня 2022 року Шосткинська міська територіальна громада включена до переліку територіальних громад, що розташована в районі проведення воєнний (бойових) дій, а тому вжиття заходів примусового виконання рішень заборонено. 
Посилаючись на не надання доказів, які б підтверджували належність стягнення з держави моральної шкоди, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Державна казначейська служба України у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. 
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що висновки суду першої інстанції про заподіяння позивачу моральної шкоди ґрунтуються лише на письмових та усних поясненнях її представника та не підтверджені належними доказами. 
Шосткинським відділом ДВС у Шосткинському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якій вказує на те, що відділ не погоджується з викладеними в ній обставинами. Розмір збитків (упущена вигода), яку позивач просить стягнути на свою користь за рахунок коштів Державного бюджету України є недоотриманою сумою, що підлягає стягненню в порядку примусового виконання судового рішення, ухваленого на її користь, а не майновою шкодою, що відшкодовуються в порядку ст.ст. 1173, 1174 ЦК України. 
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_1 , у відзиві на апеляційну скаргу Шосткинського відділу ДВС у Шосткинському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), посилаючись на безпідставність доводів відповідача, просить у задоволенні її доводів відмовити. 
Від Державної казначейської служби України надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, в частині відмови у задоволенні позовних вимог, просить доводи апеляційної скарги залишити без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, який підтримав доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та заперечив проти апеляційних скарг відповідачів у справі , думку представників відповідачів, які підтримали доводи апеляційних скарг відповідачів у справі та заперечили проти задоволення апеляційної скарги позивача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріли справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволення не підлягають, з наступних підстав.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на виконанні у Шосткинському відділі державної виконавчої служби у Шосткинському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебуває зведене виконавче провадження № 34454292 до складу якого входять виконавчі провадження відносно боржника ОСОБА_3 , відкриті за наступними виконавчими листами: №2-1167/11 від 12 вересня 2012 року про стягнення на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 50000 грн та 100000 грн моральної шкоди, завданої малолітній ОСОБА_1 (ВП №34338944); №2-1167/11 від 12 вересня 2012 року про стягнення на користь ОСОБА_1 6594 грн 52 коп. на відшкодування майнової шкоди, пов`язаної з витратами на поховання, на виготовлення та установку пам`ятника, на поминальний обід та 4179 грн 79 коп. - шкоди, пов`язаної з знеціненням спірних сум, а всього 10774 грн 32 коп. (ВП №34337817); №2-1167/11 від 12 вересня 2012 року про стягнення на користь ОСОБА_1 шкоду, завдану малолітній ОСОБА_1 , яка перебувала на утриманні померлої, за період з 14 листопада 2003 року по червень 2012 року в сумі 12436 грн 38 коп., а в подальшому, тобто з липня 2012 року стягувати щомісячно по 231 грн 22 коп. до досягнення ОСОБА_1 повноліття ( НОМЕР_1 ); №589/4873/14-ц від 09 січня 2015 року про стягнення на користь ОСОБА_1 13073 грн 26 коп. (ВП №45998652); №589/4873/14-ц від 09 січня 2015 року про стягнення на користь ОСОБА_1 333 грн 58 коп., в рахунок недоплачених сум по періодичних платежах по відшкодуванню шкоди завданої втратою годувальника за період з 01 липня 2012 року по 01 вересня 2014 року у зв`язку зі збільшенням розміру мінімальної заробітної палати, та 21801 грн 59 коп., а всього 21801 грн 59 коп. (ВП №45999206); №589/4873/14-ц від 09 січня 2015 року про стягнення на користь ОСОБА_1 255 грн 49 коп. щомісячно в рахунок відшкодування шкоди, завданої втратою годувальника (ВП №545999630); №589/5035/15-ц від 18 жовтня 2016 року про стягнення на користь ОСОБА_1 в зв`язку з збільшенням мінімальної заробітної плати, щомісячно в сумі 289 грн 05 коп. з 01 вересня 2015 року (ВП №52697923); №589/2722/16-ц від 08 лютого 2017 року про стягнення на користь ОСОБА_1 в зв`язку з збільшенням мінімальної заробітної плати, щомісячно в сумі 304 грн 15 коп. з 01 травня 2016 року (ВП №53376060); №589/304/17 від 19 вересня 2018 року про стягнення на користь ОСОБА_1 671 грн 23 коп. щомісячно, як відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, починаючи стягнення з 30 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, а з 01 січня 2018 року і до закінчення її навчання, але не більше як до досягнення 23 років у розмірі 780 грн 85 коп. (ВП №572764471); №589/3098/18 від 21 грудня 2020 року про стягнення на користь ОСОБА_1 875 грн 23 коп. щомісячно, як відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, починаючи стягнення з 02 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року, а з 03 січня 2020 року і до закінчення її навчання, але не більше як до досягнення 23 років у розмірі 990 грн 60 коп. (ВП №03972458); 589/3084/20 від 13 квітня 2021 року про стягнення на користь ОСОБА_1 1048 грн 68 коп. щомісячно, як відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, починаючи стягнення з 10 вересня 2020 року по 31 грудня 2020 року, а з 01 січня 2021 року і до закінчення її навчання, але не більше як до досягнення 23 років у розмірі 1258 грн 20 коп. (ВП №65147903); №589/5035/15 від 22 жовтня 2018 року про стягнення на корись ОСОБА_1 інфляційних втрат на загальну суму 14571 грн 01 коп. (ВП №57520653); №589/5053/15 від 14 березня 2019 року про стягнення на корись ОСОБА_1 інфляційних втрат та 3% річних на загальну суму 7094 грн 57 коп. (ВП №58627103); №589/304/17 від 19 вересня 2018 року про стягнення на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат на суму 23306 грн 15 коп. та 3% річних в сумі 4471 грн 92 коп. (ВП №57264807); №589/250/16 від 14 березня 2019 року про стягнення на корись ОСОБА_1 інфляційних втрат та 3% річних на загальну суму 4332 грн 15 коп. (ВП №58626960); №589/3098/15 від 21 грудня 2020 року про стягнення на корись ОСОБА_1 інфляційних втрат в сумі 43190 грн 92 коп. та 3% річних в сумі 19771 грн 72 коп. (ВП №6397261); №589/3054/20 від 13 квітня 2021 року про стягнення на корись ОСОБА_1 інфляційних втрат в сумі 11299 грн 05 коп. та 3% річних в сумі 10352 грн 75 коп. (ВП №65148327); №589/1268/15-ц від 28 травня 2015 року про стягнення на корись ОСОБА_1 інфляційні втрати на загальну суму 13697 грн 36 коп. (ВП №48047304); №589/1268/15-ц від 26 червня 2015 року про стягнення на корись ОСОБА_1 інфляційних втрат в загальній сумі 30014 грн 62 коп. (ВП №348040981); №589/2722/16 від 21 грудня 2018 року про стягнення на корись ОСОБА_1 інфляційні втрати в сумі 4405 грн 85 коп. та 3% річних в сумі 971 грн 32 коп. (ВП № 58007169); №589/2800/15-ц від 03 вересня 2015 року про стягнення на корись ОСОБА_1 інфляційні втрати в сумі 19665 грн 83 коп. (ВП №43746968); №589/2800/15-ц від 03 вересня 2015 року про стягнення на корись ОСОБА_1 інфляційні втрати в сумі 9999 грн 61 коп. (ВП №48742085); №589/250/16-ц від 16 січня 2016 року про стягнення на корись ОСОБА_1 інфляційні втрати та 3% річних в сумі 8779 грн 53 коп. (ВП №58381281); №589/2722/16-ц від 21 січня 2019 року про стягнення на корись ОСОБА_1 інфляційних втрат в сумі 2173 грн 97 коп. та 3% річних в сумі 485 грн 50 коп. (ВП №58380591).
Ухвалами Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 30 грудня 2013 року (справа №589/4665/13-ц), від 08 липня 2013 року (справа №589/1511/13-ц), від 16 червня 2014 року (справа №589/2966/147-ц), від 26 грудня 2014 року (справа №589/6603/14-ц), від 31 травня 2016 року (справа №589/4967/15-ц), від 27 липня 2016 року (справа №589/3023/16-ц) та ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 07 березня 2017 року (справа №589/3464/16-ц) встановлено факт неправомірності дій та бездіяльності державних виконавців та керівника органу виконавчої служби при здійсненні примусового виконання виконавчих листів, у зведеному виконавчому провадженні №34454292 (т.1, а.с. 30-31, 32-33, 45-46, 47-49, 50-52, 53-55, 63-73, 74-75, 80-83) 
Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 14 січня 2016 року, з урахуванням змін, внесених рішенням Апеляційного суду Сумської області від 10 березня 2016 року, у справі №589/3122/15-ц, позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 20000 грн 00 коп. моральної шкоди. У задоволенні позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 збитків в сумі 190474 грн 85 коп. відмовлено (т.7, а.с. 109-111, 112-113). 
Крім того, під час підготовки справи до апеляційного розгляду, колегією суддів було встановлено, що в листопаді 2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_1 звертався до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, Державного казначейства України про захист цивільних прав та інтересів, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної органами державної влади. Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04 січня 2017 року, яке ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 02 березня 2017 року та постановою Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року залишено без змін, відмовлено у задоволенні вказаного позову ОСОБА_1 . 
Судом першої інстанції було встановлено, що під час примусового виконання в межах зведеного провадження № 34454292 з боржника ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто 116580 грн. з яких: 3642 грн. добровільно сплачено боржником, 65687,50 грн. передано нереалізованого майна, 16264,95 грн. кошти, які надійшли за рахунок проданого майна, 1,65 грн. вилучені готівкові кошти, 30984,68 грн. перераховано за період з 01 березня 2019 року по 31 травень 2021 року.
Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави ототожнювати борг ОСОБА_3 за судовими рішеннями з матеріальною шкодою, завданою органами державної влади, їх посадовими чи службовими особами. Також, суд першої інстанції вказував на те, що втрати від знецінення сум, стягнутих за судовим рішенням, покладається в конкретному грошовому зобов`язанні на особу - боржника.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи та вимогам закону, а доводи представника ОСОБА_1 - ОСОБА_1 в цій частині вважає непереконливими, з огляду на таке. 
Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.
Пунктом 7 частини 3 статті 2 ЦПК України до основних засад (принципів) цивільного судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
За загальним правилом, яке встановлено у ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
У ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено, що майнова шкода виражається у формі збитків. У свою чергу збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією чи бездіяльністю і негативними наслідками.
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі № 757/58703/18-ц (провадження № 61-20705св21) викладено висновок про те, що «факт тривалого невиконання рішення суду внаслідок неправомірних дій посадових осіб державної виконавчої служби, на який посилається позивач як на підставу позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, не є безумовною підставою для висновку про наявність збитків та причинного зв`язку між ними та несвоєчасним виконанням рішення, яке набрало законної сили. Неповернення позивачу майна на виконання судового рішення, ухваленого на її користь, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах: від 23 грудня 2019 року у справі № 752/4110/17 (провадження № 61-20325св18), від 12 березня 2020 року у справі № 757/74887/17-ц (провадження № 61-11090св19) та від 3 червня 2020 року у справі № 642/3839/17 (провадження № 61-37856св18), від 12 серпня 2020 року у справі № 761/7165/17 (провадження № 61-20203св19). Оскільки розмір збитків, які позивач просила стягнути з відділу, є сумою, що підлягає стягненню в порядку примусового виконання судових рішень, ухвалених на її користь, то ці кошти не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України».
У справі, яка переглядається, звертаючись до суду з позовом, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_1 посилався на те, що невчинення посадовими особами державної виконавчої служби всіх необхідних виконавчих дій у визначені Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла станом на час звернення виконавчого листа до виконання - 2012 рік) строки, а саме: не виконання ухвали суду про накладення арешту на автомобіль та не вжиття заходів реалізації належного боржнику майна, унеможливило повне виконання судового рішення у справі №2-1167/11, а тому, на думку позивача, розмір нестягнутої з боржника заборгованості є збитками, які підлягають відшкодування за рахунок Державного бюджету України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Таким чином, беручи до уваги те, що факт тривалого невиконання рішення суду не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішень, які набрали законної сили, та завданою шкодою, а тому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для стягнення заявленої позивачем шкоди у розмірі 184000 грн 00 коп.
Що стосується заявлених позивачем вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних збитків, які визначені ст. 625 ЦК України, то колегія суддів звертає увагу на те, що даною нормою визначено відповідальність за порушення грошового зобов`язання саме боржника. 
Разом з тим, позивачем та його представником не було доведено спричинення посадовою особою органу державної виконавчої служби шкоди, у розмірі нестягнутих сум за виконавчими ластами, які виконуються у межах зведеного виконавчого провадження, що виключає підставу для застосування ст. 625 ЦК України. 
Колегія суддів звертає увагу і на те, що ОСОБА_1 через свого представника - ОСОБА_1 , вже зверталася до суду з позовом, в якому ставила вимогу про стягнення з Державного бюджету України нестягнутих з боржника ОСОБА_3 сум в межа зведеного виконавчого провадження, які обґрунтовували аналогічними доводами. Оцінка цим доводам вже була надана інстанційними судами під час розгляду справ № № 589/3122/15-ц та №589/4557/16-ц, судові рішення в цих справах набрали законної сили. 
Колегія суддів погоджується також і з рішенням суду першої інстанції, що встановлені незаконні дії та бездіяльність державних виконавців у зведеному виконавчому провадженні № 34454292 спричинили позивачу ОСОБА_1 моральну шкоду, що підлягає відшкодуванню за рахунок коштів Державного бюджету України. 
Згідно із вимогами ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Аналіз положень статті 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Як свідчить тлумачення статей 23, 1173 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю органу державної влади відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA,№ 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Усупереч доводам апеляційних скарг відповідачів, факт неправомірності дій та бездіяльності державних виконавців та керівника органу виконавчої служби при здійсненні примусового виконання виконавчих листів, у зведеному виконавчому провадженні №34454292 встановлено ухвалами Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 31 травня 2016 року (справа №589/4967/15-ц), від 27 липня 2016 року (справа №589/3023/16-ц) та ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 07 березня 2017 року (справа №589/3464/16-ц), внаслідок чого  ОСОБА_1  завдана моральна шкода. 
Суд першої інстанції обґрунтовано, виходячи із обставин справи і зібраних у справі доказів, врахувавши характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, засади розумності і справедливості, вважав за необхідне визначити розмір відшкодування та стягнути на користь позивача 10 000 грн 00 коп.
Висновок місцевого суду щодо визначеного розміру моральної шкоди є правильним, законним та обґрунтованим. При цьому суд правильно керувався засадами розумності, виваженості та справедливості. Обставини справи в цій частині встановлені судом першої інстанції на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто місцевий суд дотримався принципу оцінки доказів, згідно з яким суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
                                                     
п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , яка була подана її представником ОСОБА_2 , Шосткинського відділу державної виконавчої служби у Шосткинському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Державної казначейської служби України, залишити без задоволення.
Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04 листопада 2022 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 28 лютого 2023 року.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        О. Ю. Кононенко 

                                                                                                   С. С. Ткачук