ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3741/23 Справа № 183/5730/13-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Оладенко  О. С. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В., 
суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Попенко Ю.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Голуб Григорій Степанович, на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2021 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну стягувача його правонаступником в цивільній справі номер 183/5730/13-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось до суду з заявою про заміну стягувача його правонаступником, у цивільній справі №183/5730/13-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2013 року стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» заборгованість за кредитним договором №445/0406/64-018 від 05.04.2006 в розмірі 95033,58 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31.07.2013 рік становить 759603,44 грн та судові витрати в розмірі 1720,50 грн, всього 761323,94 грн. 
16 липня 2020 року між ТОВ «Вердикт Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір №16-07/2020 про відступлення прав вимоги за кредитним договором, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості договором кредиту №445/0406/64-018 від 05.04.2006 року.
Заявник просив замінити вибулого стягувача ТОВ «Вердикт Фінанс» на правонаступника - ТОВ «Вердикт Капітал» у справі №183/5730/13-ц за позовом ТОВ «Вердикт Фінанс» до відповідача, яким є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором №445/0406/64-018.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11травня 2021року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс», ОСОБА_1 , про заміну стягувача його правонаступником задоволено. 
Замінено стягувача по виконанню рішення у цивільній справі №183/5730/13-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - в частині боржника  ОСОБА_1 .
Із вказаною ухвалою не погодився ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2021 рокусправі номер 183/5730/13-ц про заміну стягувача по виконанню рішення у цивільній справі 183/5730/13-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - в частині боржника  ОСОБА_1 – скасувати, та прийняти постанову, якою у задоволенні заяви ТОВ «Вердикт Капітал» – відмовити. 
Доводами апеляційної скарги наведено, що суд першої інстанції протиправно виніс оскаржувану ухвалу, не дослідивши обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, які суд визнав встановленими, тобто, виніс таку ухвалу з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що відповідно до довідки ТОВ «Вердикт Фінанс» станом на 10 травня 2017 року позичальник ОСОБА_1 зобов`язання за кредитом та відсотками згідно з кредитним договором №445/0406/64-018 від 05.04.2006 року виконав в повному обсязі.
Виконавче провадження у справі з приводу виконання судового рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2013 року по справі №183/5730/13-ц про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором №445/0406/64-018 закінчено належним виконанням судового рішення, що підтверджено довідкою ТОВ «Вердикт Фінанс», заміна сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою, тому ухвала суду першої інстанції є незаконною та підлягає скасуванню.
Від заявника ТОВ «Вердикт Капітал» відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов. 
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до статей 128, 130 ЦПК України. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез`явившихся осіб. 
Заслухавши суддю – доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2013 року в цивільній справі №183/5730/13-ц позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. 
Стягнуто солідарно з  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» заборгованість за кредитним зобов`язанням по договору поруки №445/0406/64-018-П від 05.06.2013 року в розмірі 2000,00 грн. 
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» заборгованість по кредитному договору №445/0406/64-018 від 05.04.2006 року в розмірі 95033,58 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31.07.2013 року становить 759603,44 гривень, з яких: 31326,00 доларів США – непогашена сума кредиту, 21830,62 доларів США – несплачені проценти; 41876,96 доларів США – пеня за несвоєчасне погашення кредиту та несвоєчасну сплату процентів та судові витрати в розмірі 1720,50 гривень, а всього 761323,64 грн. 
Стягнуто з  ОСОБА_2  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» судовий збір у сумі 1720,50 грн (а.с. 42-44, т. 1). 
20 грудня 2013 року представником ТОВ «Вердикт Фінанс» Вагабовим В.В. за його заявою (а.с. 46, т. 1) отримано чотири виконавчі листи, що підтверджується письмовою розпискою на обкладинці справи.
Відповідно до договору №16-07/2020 від 16 липня 2020 року між ТОВ «Вердикт Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, за умовами якого ТОВ «Вердикт Фінанс» відступає ТОВ «Вердикт Капітал» належне ТОВ «Вердикт Фінанс» право вимоги, яке належить їй на підставі Договору факторингу №11 від 02.02.2012 року, укладеного з ПАТ «Сведбанк», зокрема, за кредитним договором №445/0406/64-018 від 05.04.2006 року, укладений між АКБ ТАС-Комерцбанк та ОСОБА_1 , та зазначеним у Додатку №3 до Договору в обсязі, що визначається в цьому Договорі (а.с. 63, 65-70, т. 1).
З Акту приймання-передачі прав вимоги відповідно до Додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами №16-07/2020 від 16.07.2020 року вбачається, що ТОВ «Вердикт Фінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги, зокрема, за кредитним договором №445/0406/64-018 від 05.04.2006 року, укладеним з позичальником ОСОБА_1 (а.с. 57, т. 1).
Згідно з Додатком №2 – Актом приймання-передачі документів до Договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами №16-07/2020 від 16.07.2020 року, ТОВ «Вердикт Фінанс» передало ТОВ «Вердикт Капітал», зокрема, кредитний договір №445/0406/64-018 від 05.04.2006 року з матеріалами кредитної справи, укладений з позичальником ОСОБА_1 (а.с. 59, т. 1).
Згідно з Додатком №3 до Договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами №16-07/2020 від 16.07.2020 року - Реєстром боржників та витягу з нього ТОВ «Вердикт Капітал» прийняло право вимоги, в тому числі, за кредитним договором №445/0406/64-018 від 05.04.2006 року, укладеним з ОСОБА_1 на суму 519853,53 грн (а.с. 63, 62, т. 1).
З постанови головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Стельмаха С.Л. від 26.06.2019 року вбачається, що виконавче провадження №42783124 з примусового виконання виконавчого листа №183/5730/13-ц від 20.12.2013 року, виданого Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» заборгованості у розмірі 761323,94 грн закінчено, у зв`язку з поданням стягувачем заяви про повернення виконавчого документа на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 165, т. 1).
Задовольняючи заяву про заміну стягувача його правонаступником, суд першої інстанції виходив з її обґрунтованості. 
Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна. 
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. 
Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду. 
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги; 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Відповідно до частини першої, другої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. 
З огляду наведених норм права, підставою для процесуального правонаступництва є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Судом встановлено, що заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2013 року в цивільній справі №183/5730/13-ц позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. 
Стягнуто солідарно з  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» заборгованість за кредитним зобов`язанням по договору поруки №445/0406/64-018-П від 05.06.2013 року в розмірі 2000,00 грн. 
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» заборгованість по кредитному договору №445/0406/64-018 від 05.04.2006 року в розмірі 95033,58 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31.07.2013 року становить 759603,44 гривень, з яких: 31326,00 доларів США – непогашена сума кредиту, 21830,62 доларів США – несплачені проценти; 41876,96 доларів США – пеня за несвоєчасне погашення кредиту та несвоєчасну сплату процентів та судові витрати в розмірі 1720,50 гривень, а всього 761323,64 грн. 
З заяви представника ТОВ «Вердикт Фінанс» Вагабова В.В. від 10 грудня 2013 року вбачається, що ним 20 грудня 2013 року отримано чотири виконавчих листа у справі.
Відповідно до договору №16-07/2020 від 16 липня 2020 року та додатків до нього між ТОВ «Вердикт Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, за умовами якого ТОВ «Вердикт Фінанс» відступає   ТОВ «Вердикт Капітал» належне ТОВ «Вердикт Фінанс» право вимоги, яке належить їй на підставі Договору факторингу №11 від 02.02.2012 року, укладеного з ПАТ «Сведбанк», зокрема, за кредитним договором №445/0406/64-018 від 05.04.2006 року, укладений між АКБ ТАС-Комерцбанк та  ОСОБА_1 , та зазначеним у Додатку №3 до Договору в обсязі, що визначається в цьому Договорі. Актами приймання-передачи   прийнято, зокрема, за кредитний договір №445/0406/64-018 від 05.04.2006 року, укладений з позичальником ОСОБА_1 , з матеріалами кредитної справи на суму  519853,53 грн.
З дослідженої постанови про закінчення виконавчого провадження від 26 червня 2019 року встановлено, що виконавче провадження №42783124 з примусового виконання виконавчого листа №183/5730/13-ц від 20.12.2013 року, виданого Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» заборгованості у розмірі 761323,94 грн закінчено, у зв`язку з поданням стягувачем заяви про повернення виконавчого документа на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Стаття 40 цього Закону передбачає наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, в тому числі наведено, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. 
В п. 93-96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі 2-7763/10 зазначено: «93. Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Враховуючи, що сформульована у цій справі проблематика стосовно реалізації прав сторін спору на стадії виконання судового рішення, в тому числі в контексті пред`явлення до виконання виконавчого документа та здійснення виконавчого провадження, саме з точки зору такої процесуальної мети має розглядатись процесуальне правонаступництво у цій справі. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва з метою реалізації правонаступником судового рішення у виконавчому провадженні без розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим відповідно до умов законодавства, позбавлене процесуальної мети.
94. Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закрите, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва у закритому виконавчому провадженні заявник має здійснювати процесуальні дії, спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати це в комплексі.
95. Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу, визначеному у цьому документі, у його правонаступника є потенційна можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання. Але таке право залежить не тільки від реалізації процесуального правонаступництва, але й дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання, передбачених Законом про виконавче провадження. А якщо ці строки пропущені, то разом з питанням правонаступництва має вирішуватись питання поновлення цих строків, оскільки за відсутності підстав поновлення відсутня дійсна процесуальна мета такого правонаступництва.
96. Отже, не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення».
Заявник у справі не навів будь-яких доказів щодо наявності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження та не довів, що він вчиняв дії, спрямовані на таке відновлення.
Апеляційний суд також приймає та враховує надані ОСОБА_1 докази щодо його виконання зобов`язань за кредитом та відсотками згідно з кредитним договором №445/0406/64-018 від 05.04.2006 року, відповідно до яких він станом на 10 травня 2017 року виконав їх в повному обсязі, про що свідчить довідка ТОВ «Вердикт Фінанс», оскільки ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2021 року прийнято без його участі. Доказів того, що він належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи матеріали цивільної справи не містять (а.с. 166, т. 1, а.с. 57, т. 2).
Заявник не спростував наданий доказ.
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції неналежним чином дослідив обставини справи та помилково дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявиТОВ «Вердикт Капітал » про заміну стягувача його правонаступником.
Наведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що заслуговують на увагу. 
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасуванню судового рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про заміну стягувача. 

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  в інтересах якого діє адвокат Голуб Григорій Степанович, задовольнити.
Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2021 року– скасувати.
У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну стягувача його правонаступником в цивільній справі номер 183/5730/13-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №445/0406/64-018 від 05.04.2006 року в частині боржника ОСОБА_1 – відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 23 березня 2023 року.

Суддя: