Номер провадження: 22-ц/813/341/23 
Справа № 520/8509/18
Головуючий у першій інстанції Салтан Л.В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Гірняк Л.А.,
       Комлевої О.С., 
               за участю секретаря        Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1  – адвоката Єпіфанцевої Олени Олександрівни на рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Салтан Л.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1  про стягнення матеріальних збитків, 
встановив:

09.07.2018 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості ремонтно-відновлюваних робіт автомобіля в розмірі 93 015 грн., а також судового збору у розмірі 1 000 грн.
Позовні вимоги були обґрунтовані наступним.
19.09.2017 року відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі – ДТП) за участю автомобіля NISSAN LEAF, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля OPEL INSIGNIA, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 .
Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 12.03.2018 року провадження в адміністративній справі було закрито за закінченням строків притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за спливом строків.

Проте, постановою суду апеляційної інстанції від 04.05.2018 року вищевказану постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 12.03.2018 року було скасовано та прийнято нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП у відношенні ОСОБА_4 було закрито на підставі п.1 ч.1 ст.147 КУпАП у зв`язку з відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення. Апеляційним судом встановлено, що ДТП відбулась внаслідок порушення ОСОБА_1 п. 16.12 Правил дорожнього руху (далі – ПДР), яким передбачено, що на перехресті нерівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний надати перевагу у проїзді перехрестя транспортному засобу, який наближається до перехрестя праворуч (т.1, а.с.26-28).
Оскільки власником автомобіля OPEL INSIGNIAє ОСОБА_3 , то останній і звернувся з даним позовом до суду.
Відповідно до висновку експерта від 11.10.2017 року про оцінку автомобіля OPEL INSIGNIA, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 , вартість відновлюваного ремонту автомобіля OPEL INSIGNIAстановить 164 213,00 грн., а вартість матеріального збитку, встановлена з виконанням затратного підходу, завданого власнику автомобіля OPEL INSIGNIA, станом на 10 жовтня 2017 року, становить 83200,04 грн. (а.с.7-12).
Оскільки на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована, то позивач звернувся за отриманням страхового відшкодування до Моторно-транспортного Страхового Бюро України (далі - МТСБУ), яке виплатило позивачу в рахунок відшкодування 71 198,00 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24.12.2019 року позов ОСОБА_3 було задоволено (т.1, а.с.159-160).
Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у відшкодування матеріальної шкоди 94 015,00 грн., а також судовий збір в розмірі 1 000,00 грн.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Єпіфанцева О.О. ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 24.12.2019 року, ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.1, а.с.162-165).
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 24.12.2019 року залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення (т.1, а.с.195-196).

Вирішуючи питання про слухання справи в прядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засіання, у тому числі представник ОСОБА_1 ОСОБА_6 та представник позивача ОСОБА_7 – ОСОБА_8 , в порядку, передбаченомиу ч.1 ст. 131 ЦПК України, оскільки за зареєстрованим місцем проживання відсутні (т.2, а.с. 2-10).
З цих підстав, колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.
На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Таким чином, розгляд даної справи здійснений 08.02.2023 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення складений 20.02.2023 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосудді, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні. 
Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції майже три роки (т.1, а.с. 189-190), колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.
З підстав викладеного, колегією суддів відмовлено в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката АО «Лєгіст» Вєлєва І.І. про відкладення судового засідання (т.2, а.с.11-12).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Київського районного суду м.Одеси від 17 жовтня 2018 року позовна заява ОСОБА_3 була задоволена, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 94 015 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1000 грн. 00 коп. (а.с.51-52)
Проте, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2019 року вищезазначене заочне рішення суду було скасовано і справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін (а.с.124).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що 19 вересня 2017 року о 15 год. 16 хв., по вул. Грушевського, буд. 26, у с. Фонтанка, Лиманського району Одеської області, сталося ДТП між автомобілем марки «OPEL INSIGNIA», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 та автомобілем марки «NISSAN LEAF», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 .
Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 12 березня 2018 року провадження у справі було закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_4 , передбачених ст. 38 КУпАП. 
Проте, постановою Апеляційного суду Одеського суду Одеської області від 04 травня 2018 року вищевказану постанову було скасовано і провадження у справі було закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП. Вказаною постановою також встановлено, що зазначене ДТП скоєно з вини ОСОБА_1 (а.с.26-28).

Таким чином, суд першої інстанції правильно зазначив, що у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Судом також було обгрунтовано встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником автомобілю марки «OPEL INSIGNIA» є позивач ОСОБА_3 .
Звітом № 2092-10-17 про оцінку вартості матеріального збитку, складеного 11 жовтня 2017 року, встановлено, що розмір завданих збитків складає 83 200 грн. 04 коп.
Проте, згідно з ремонтною калькуляцією № 2092-10-17 від 11 жовтня 2017 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «OPEL INSIGNIA», державний номер НОМЕР_2 , становить 164 213 грн. 32 коп.
Тобто, різниця між оцінкою вартості матеріального збитку і витрат по фактичному ремонту автомобіля марки «OPEL INSIGNIA», державний номер НОМЕР_2 , становить 81 013, 28 грн.
Оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «OPEL INSIGNIA», державний номер НОМЕР_2 , становить 164 213 грн. 32 коп., то різниця між витратами по фактичному ремонту автомобіля марки «OPEL INSIGNIA», державний номер НОМЕР_2 , та отриманим відшкодуванням грошових коштів від МТСБУ в розмірі 71 198 грн, становить 93 015,32 грн.
Таким чином, суд правильно виходив із того, що оскільки у відповідності до п.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а тому дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з винної в ДТП особі, в даному випадку ОСОБА_1 на користь власника автомобіля «OPEL INSIGNIA», державний номер НОМЕР_2 , в даному випадку позивача ОСОБА_3 , завданої матеріальної шкоди, яка полягає в різниці між вартістю відновлювального ремонту вказаного автомобіля в сумі 164 213 грн. 32 коп. і виплаченою сумою МТСБУ в розмірі 71 198 грн.

Разом з тим, судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що сума зазначеної різниці складає 93 015, 32 грн., а не 94 015 грн, які стягнуті оскаржуваним судовим рішенням з відповідача на користь позивача.
Враховуючи, що позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди були заявлені на суму 93 015 грн. (а.с.4), та у відповідності до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України (диспозитивність судового судочинства) колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржуване рішенняі суму матеріальної шкоди, яка стягнута судовим рішенням з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , змінити з 94 015 грн. на 93 015 грн.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст.. 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Таких правових позицій дотримується Верховний Суд в своїй постанові від 09 листопада 2022 року у справі № 497/4709/2021 (провадження № 61-20047св21).
Аналогічні по суті висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, існувала тільки постанова Одеського апеляційного суду від 04.05.2018 року про відсутність в діях ОСОБА_4 винних дій, проте постанова Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.12.2018 року про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , не набрала законної сили, а тому суд був зобов`язаний зупинити провадження по даній цивільній справі, є безпідставними, оскільки винні дії ОСОБА_1 були встановлені мотивувальною частиною саме постанови Одеського апеляційного суду від 04.05.2018 року, про що вказано вище (а.с.28). Крім того, суд не був зобов`язаний зупиняти провадження у справі, так як для цього не було правових підстав, передбачених п.6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, враховуючи, що у суду була об`єктивна можливість розгляду даної цивільної справи.
Більше того, постановою Одеського апеляційного суду від 30.07.2020 року, яка в той же день набрала законної сили, постанова Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.12.2018 року частково змінена, з виключенням із її мотивувальної частини посилання на встановлення вини ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення.
При цьому, при винесенні даної постанови Одеський апеляційний суд виходив не із відсутності вини ОСОБА_1 у скоєнні ДТП, а через те, що висновок суду першої інстанції про її винність зроблений за межами строку давності її притягнення до адміністративної відповідальності, що є порушенням презумпції невинуватості та права на справедливий суд за ст. 6 Конвенції.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, прийняти постанову, якою оскаржуване рішення суду змінити і суму матеріальної шкоди, яка стягнута судовим рішенням з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , зменшити з 94 015 грн. до 93 015 грн.

У зв`язку з цим, та у відповідності до п.1 ст.1 Закону України «Про судовий збір», колегія суддів вважає за необхідне змінити судове рішення, в частині розподілення між сторонами судових витрат, та суму судового збору з 1000 грн. слід зменшити до 930,15 грн.

Враховуючи, що за апеляційну скаргу ОСОБА_1 повинна була сплатити 1395,22 грн., а не 1500 грн., які нею фактично сплачені (а.с.179), колегія суддів також вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 14,79 грн., так як її апеляційна скарга задоволена на 1,06%. 

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Єпіфанцевої Олени Олександрівни задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2019 року змінити.
Прийняти постанову, якою суму матеріальної шкоди, яка стягнута з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 зменшити з 94 015 грн. (дев`яносто чотири тисячі п`ятнадцять гривень) до 93 015 грн. (дев`яносто три тисячі п`ятнадцять гривень).
Зменшити суму судового збору, яка стягнута з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , з 1000 грн. (одна тисяча гривень) до 930,15 грн. (дев`ятсот тридцять гривень 15 копійок).
В решті рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2019 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІПН: НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_5 , судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 14,79 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 20.02.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

               Л.А. Гірняк

               О.С. Комлева