ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2655/23 Справа № 175/4488/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Новік Л. М. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді          Максюти Ж.І.
суддів                  Биліни Т.І., Зайцевої С.А.
за участю секретаря Драгомерецької А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

В С Т А Н О В И ЛА: 

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № DNC0GK00000131 від 24.07.2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 23375,00 доларів США терміном до 24.07.2022 р. та зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.
Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні ресурси. Відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, у зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 29.08.2019 р. має заборгованість у розмірі 74086,48 доларів США, яка складається з наступного: 3200,14 доларів США - заборгованість за кредитом; 14557,30 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4240,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 52089,04 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
В своєму позові позивач також зазначає, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, і тому просить суд стягнути з відповідачів заборгованість, яка становить 4981,00 доларів США, яка складається з заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 21.05.2015 р. по 23.08.2019 р.
Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», код ЄРДПОУ 14360570, р/р НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: вул. Грушевського, буд. 1 «д», м. Київ, інд. 01001, заборгованість за кредитним договором № DNC0GK00000131 від 24.07.2007 року в розмірі 4981,00 доларів США, що за курсом 25,22 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.08.2019 року складає 125620,82 грн., яка складається з заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 21.05.2015 р. по 23.08.2019 р., також судовий збір у розмірі 1921,00 грн.
Із вказаним судовим рішенням не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, вважає, що рішення ухвалено з порушення норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.
В обґрунтування доводів скарги зазначає, що позивач неодноразово на протязі 2012-2020 р. подавав позови про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідача із спірного домоволодіння, та в подальшому декілька раз подавались цивільні позови, пов`язані з цим кредитним договором.
Тобто, сс позивачу ще у 2012 році було відомо про свої порушені права, але знову у 2019 році позивач подає позов про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, пропустивши при цьому, передбачений строк позовної давності. 
До Дніпровського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити суду без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного договору № DNC0GK00000131 від 24.07.2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 23375,00 доларів США терміном до 24.07.2022 р. та зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.
Задовольняючи позовні вимоги районний суд зазначив, що взяті на себе зобов`язання за кредитним договором банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні ресурси. Відповідач  взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим заборгованість за кредитним договором станом на 29.08.2019 р. складає суму 74 086,48 доларів США, з якої – 3 200,14 доларів США, це заборгованість за кредитом; 14 557,30 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4 240,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 52 089,04 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст. 549 КЦ України, визначено поняття неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Як вбачається із матеріалів справи, 15.11.2019 року позивач АТ КБ “ПриватБанк” звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 з вимогами про стягнення кредитної заборгованості по договору № DNC0GK00000131 від 24.07.2007 року за яким станом на 29.08.2019 р. рахується заборгованість у розмірі 74086,48 доларів США, яка складається з наступного: 3200,14 доларів США - заборгованість за кредитом; 14557,30 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4240,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 52089,04 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
Згідно ч.4 ст.84 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Так, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2013 року (справа №410/6204/12) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на майно та виселення було задоволено частково.
В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNC0GK00000131 від 24 липня 2007 року в розмірі 25815,04 доларів США, що еквівалентно 206262 грн. 14 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки на користь Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» за Договором іпотеки від 24 липня 2007 року укладеним між Закритим акціонерними товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , а саме на нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 63,30 кв.м., житловою площею 38,60 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці розміром 780 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 19340504 в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно) та належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Чаладзе Г.О. від 24.07.2007 року за реєстровим № 1969, шляхом продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.
Початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації визначити згідно Договору іпотеки, яка складає 126 250 грн.
Залишок коштів, одержаних від продажу житлового будинку загальною площею 63,30 кв.м., житловою площею 38,60 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці розміром 780 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 повернути ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2062 грн. 62 коп., тобто з кожного по 1031 грн. 31 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Вказане рішення оскаржено в апеляційному порядку не було, та набрало чинності.
Тобто, зазначене свідчить про те, що термін виконання зобов`язання за спірним договором банком було змінено і цей термін необхідно визнати таким, що настав з моменту звернення банку до суду з таким позовом, а тому з моменту набрання рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2013 року (справа №410/6204/12) законної сили право банку на отримання заборгованості за тілом кредиту та процентами за кредитним договором припинилось, оскільки заборгованість може нараховуватись виключно в межах строку дії кредитного договору.
При цьому, відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення – строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв`язку з чим суд 1 інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки.
При цьому, пеня та штрафи, передбачені умовами договору, також можуть нараховуватись виключно в межах строку дії кредитного договору.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15.
Враховуючи зміст позовних вимог, вбачається, що Банк просить стягнути заборгованість, яка утворилася вже після ухвалення рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області 13 вересня 2013 року (справа №410/6204/12), тобто поза межами строку дії кредитного договору, який вказаним рішенням було змінено, тому на думку колегії суддів заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі.
Крім, того позивачем ані в суді 1 інстанції, а ні в судді апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів того, що у відповідача існує інша заборгованість.
Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, апеляційний суд дійшов висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 4 частини першої статті 376 ЦПК України).
Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі статті 141 ЦПК України, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 141 ЦПК України закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами.
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 2385,30 грн. за перегляд справи в судах першої та апеляційної інстанціях. 
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року — скасувати.
В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості — відмовити.
Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 2385,30 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Головуючий:                                                          Ж.І. Максюта

Судді:                                                                  Т. І. Биліна                         
                                                                        С. А. Зайцева