ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/16685/22                                                            Суддя 1-ої інстанції: Клочкова Н.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                              Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,
секретаря                                                  Височанської Н.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Служба у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 жовтня 2022 року, -

У С Т А Н О В И В:
У вересні 2022 року ОСОБА_2 (далі – позивач, ОСОБА_2 ) звернулася у суд з позовом до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації (далі – відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Служба у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про скасування рішення від 02 вересня 2022 року про відмову у реєстрації місця проживання малолітньої дитини позивача ОСОБА_3 за адресою матері, зобов`язання зареєструвати місце проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 жовтня 2022 року відмовлено у відкритті провадження в справі.
Не погоджуючись із ухвалою суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що місцевий суд дійшов помилкового висновку, що між батьками малолітнього ОСОБА_3 існує спір про місце його проживання. Стверджує, що спір є публічно-правовим, не є способом захисту цивільних прав та інтересів, а також не є спором, що виник з сімейних правовідносин.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач наголошує, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі пункта 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а ухвалу суду – без змін, з таких підстав.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи з приводу захисту сімейних прав та інтересів позивача, а тому в цьому випадку існує спір про право, який має приватно-правовий характер та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства в порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України. 
Колегія суддів уважає наведений висновок суду першої інстанції правильним і таким, що відповідає фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.
Право особи на доступ до правосуддя гарантоване статтею 55 Конституції України, згідно з якою кожному гарантується судовий захист його прав та свобод і можливість оскаржити до суду рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, місцевого самоврядування, громадських об`єднань і посадових осіб.
Згідно з частиною 1 та 5 статті 125 Конституції України встановлено, що судоустрій в Україні будується, зокрема, за принципом спеціалізації, відповідно до якого з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.
Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до підпунктів 1 та 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Справою адміністративної юрисдикції в розумінні пункту 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
За правилами пункта 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
У пункті 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Водночас неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.
З наведеного вище можна прийти до висновку, що Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.
Що ж стосується приватноправових відносин, то останні вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі №826/1934/17, від 05 червня 2018 року у справі №805/4506/16-а, від 27 червня 2018 року у справі №815/6945/16.
Отже, до справ адміністративної юрисдикції належать публічно-правові спори, які виникають, зокрема, з приводу виконання чи невиконання органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою чи службовою особою або іншим суб`єктом публічно-владних управлінських функцій і не обумовлені порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.
Відповідно до змісту позовної заяви, ОСОБА_2 та її малолітній син проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим позивач звернулася до відповідача із заявою про реєстрацію місця проживання за вищевказаною адресою. Однак, у проведенні таких реєстраційних дій відмовлено, оскільки позивачем не були надані в повному обсязі необхідні документи або відомості, а саме, відсутня згода батька дитини щодо реєстрації.
Своєю чергою, в силу вимог пункту 33 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року №265, подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).
Водночас позивач, аргументуючи позовні вимоги, зазначає, що ОСОБА_4 (батько малолітньої дитини ОСОБА_3 ) участі у вихованні та утриманні сина не приймає, будь-які спори між ними відносно місця проживання дитини відсутні.
Однак, відповідно до наявної на веб-сайті «Судова влада України» інформації, твердження позивача щодо відсутності спорів між батьками малолітнього ОСОБА_3 спростовуються, зокрема, в провадженні Солом`янського та Оболонського районних судів міста Києва перебувають справи №760/18574/22 та №756/4016/22 про визначення місця проживання дитини та визначення порядку участі батька (матері) у вихованні та спілкуванні із дитиною.
Таким чином, з викладеного вбачається, що фактично між батьками існує спір про місце проживання їх спільної дитини та можливість реалізації їх батьківських прав, гарантованих Сімейним кодексом України, тоді як вимоги позивача до відповідача в даному випадку, на переконання суду, є похідними від вирішення цього спору.
Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №640/109/19, у якій суд касаційної інстанції зазначив: «Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі така участь не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим і відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) може бути способом захисту цивільних прав та інтересів».
Так, статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно з частиною 4 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Відповідно до частини 1 статті 242 Цивільного кодексу України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.
За приписами частини 1 статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Згідно з частиною 1 статті 161 Cімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Ураховуючи викладене, якщо особа стверджує про порушення її прав наслідками, що спричинені діями, рішеннями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і такі наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав або інтересів цієї особи чи пов`язані з реалізацією нею майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, то визнання дій, рішень чи бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів.
Отже, керуючись викладеним вище у сукупності та враховуючи, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи з приводу захисту сімейних прав та інтересів позивача, місцевий суд дійшов правильного висновку, що існує спір про право, який має приватно-правовий характер та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства в порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі.
Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм чинного процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись статтями 33, 34, 170, 243, 311, 316, 320, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                      Я.Б. Глущенко

Судді                                                                                           О.Є. Пилипенко 

                                                                                                    Л.Т. Черпіцька