ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2081/23 Справа № 216/4325/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - БУТЕНКО М. В. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,
суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 216/4325/21 за позовом  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення страхового відшкодування за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 листопада 2022 року (суддя Бутенко М.В.),

в с т а н о в и в:

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернулося до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення страхового відшкодування, посилаючись на те, що 23 січня 2021 року о 19 годин 00 хвилин водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21124», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по мокрому асфальтному покриттю проїзної частини дороги вулиці Свято-Миколаївська з боку вулиці Українська в напрямку проспекту Поштовий в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, у той же час, на проїзну частину дороги вулиці Свято-Миколаївська біля будинку №27 на нерегульований пішохідний перехід вийшов як пішохід позивач ОСОБА_1 та почав перетинати проїзну частину вказаної дороги, справа наліво відносно напрямку руху автомобіля «ВАЗ 21124». В ході подальшого руху автомобіля «ВАЗ 21124» водій ОСОБА_2 не зменшив швидкість та не зупинився, внаслідок чого допустив наїзд на ОСОБА_1 . Внаслідок отриманих травм ОСОБА_1 29 днів перебував на лікуванні у КП «Криворізка міська клінічна лікарня №2» з діагнозом: проникаюча відкрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку 2 ступеня, рани лівого кута роту, множинні садна обличчя, уламковий перелом верхньої щелепи, уламковий перелом лівої лобової кістки, лінійний перелом правої лобової кістки, переломи основної кістки, контузія головного мозку, пневмоцефалія, гемо синус фронтальних та лобових пазух, забійна рана правого стегна, забійна рана правої гомілки, садна нижніх кінцівок. Вважає, що між порушенням водієм ОСОБА_2 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху України, та настанням наслідків спричинення тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_1 є прямий причинний зв`язок. Вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30 квітня 2021 року у справі №216/2278/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, та призначено узгоджену сторонами угоди міру покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, на підставі статті 75 КК України ОСОБА_2 було звільнено від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 3 (три) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ 21124» ОСОБА_2 відповідно до полісу №АР/7011165 була застрахована в ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта». Поліс №АР/7011165 було складено на страхувальника ОСОБА_3 , який продав транспортний засіб винуватцю ДТП ОСОБА_2 24 грудня 2020 року, внаслідок чого права та обов`язки страхувальника переходять до ОСОБА_2 , який прийняв такий транспортний засіб у свою власність, а тому права та обов`язки страхувальника ОСОБА_3 перейшли до власника транспортного засобу «ВАЗ 21124» ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність вказаного застрахована. Позивач ОСОБА_1 зазнав суттєвих витрат на лікування в розмірі 15378,73 грн та отримав значну моральну шкоду, яку оцінює в 100000,00 грн, тому 09 червня 2021 року він через свого представника адвоката Морозова В.Ю. направив відповідачу адвокатський запит щодо сплати 115385,83 грн потерпілому ОСОБА_1 09 липня 2021 року відповідачем надана відповідь №09-02-17/1-04/5876 від 30 червня 2021 року, відповідно до якої ПАТ НАСК «Оранта» було прийнято рішення та виплачено ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 90966,05 (14634,33 грн (витрати на лікування) +72000,00 грн (ІІІ група інвалідності (6000,00 грн *12) + 5% (моральна шкода), згідно зі страховим актом №ОЦВЗ-21-04-44457/1. Позивач вважає, що відповідач не задовольнив в повному обсязі його вимоги щодо стягнення на його користь грошових коштів у розмірі 115385,83 грн, тому просив стягнути з відповідача на його користь суму фактично несплаченої страхової виплати у вигляді шкоди, пов`язаної з лікуванням в розмірі 744,40 грн, суму фактично несплаченої страхової виплати у вигляді моральної шкоди в розмірі 95668,28 грн, суму страхового відшкодування у зв`язку з лікуванням потерпілого у розмірі 5800,00 грн, суму майнової шкоди в розмірі 4000,00 грн, всі понесені витрати на правову допомогу в розмірі 20000,00 грн.
Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення страхового відшкодування задоволено.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 суму фактично несплаченої страхової виплати у вигляді шкоди, пов`язаної з лікуванням в розмірі 744,40 грн, суму фактично несплаченої страхової виплати у вигляді моральної шкоди в розмірі 95668,28 грн, суму страхового відшкодування у зв`язку з лікуванням потерпілого у розмірі 5800,00 грн, суму майнової шкоди в розмірі 4000,00 грн, що разом дорівнює сумі 106212,68 грн.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу в розмірі 20000,00 грн та суму витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді, в розмірі 1062,12 грн. 
З вказаним рішенням не погодився відповідач ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права. Посилаючись на висновок лікаря-експерта Управління медичного асистансу ТОВ «Гарант-АCIСТАНС» про розмір збитку від 24 червня 2021 року зазначає, що сума збитку, що підлягає відшкодуванню складає 14634,33 грн. Причина зменшення (відмови) суми збитку - не відшкодовується вартість препаратів, що не стосуються лікування основного захворювання, предметів догляду. Ця сума позивачем не була оскаржена або заперечена Відповідно до вимог пункту 26.1. статті 26 Закону шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Зазначає, що мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у разі встановлення IІІ групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. Відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "г" пункту 41.1 та підпунктом "a" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, МТСБУ) відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Таким чином, ПАТ «HACK «Oранта» було прийнято рішення щодо виплати ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 90966,05 грн, з яких: 14634,33 грн - витрати на лікування, 72000,00 грн - шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності (6000,00 грн *12 + 5% моральної шкоди (4331,72 грн) згідно із наданими документами на підставі страхового акту № ОЦвз-21-04-44457/1. Вважає вимоги щодо стягнення суми страхової виплати у вигляді моральної шкоди у розмірі 95668,28 грн протизаконними, оскільки Законом чітко передбачена сума моральної шкоди, і така сума позивачу виплачена. Стосовно суми майнової шкоди у розмірі 4000,00 грн, яка виникла внаслідок втрати позивачем одягу, позивач з цим питанням до відповідача не звертався, доказів на підтвердження вартості одягу не надавав. Також, ПАТ «HACK «Оранта» не погоджується з сумою винагороди за надану правову допомогу, складеної в акті наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 18 лютого 2021 року, посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, відповідно до якої на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Крім того, сума витрат на правничу допомогу є неспівмірною зі складністю цієї справи, витраченим адвокатом часом та обсягом наданих адвокатом послуг. 
Від позивача відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.
У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що з вироку Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2021 року вбачається, що 23 січня 2021 року у темний час доби при штучному міському електроосвітленні приблизно о 19 годин 00 хвилин водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21124», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по мокрому асфальтному покриттю проїзної частини дороги вулиці Свято-Миколаївська з боку вулиці Українська в напрямку проспекту Поштовий в Центрально-Міському районі м.Кривого Рогу. По напрямку руху вищевказаного автомобіля розташований нерегульований пішохідний перехід. У цей же час, попереду вказаного автомобіля на проїзну частину дороги вулиці Свято-Миколаївська біля будинку №27 на нерегульований пішохідний перехід вийшов як пішохід позивач ОСОБА_1 та почав перетинати проїзну частину вказаної дороги, справа наліво відносно напрямку руху автомобіля «ВАЗ 21124». В ході подальшого руху автомобіля «ВАЗ 21124», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував позивач ОСОБА_1 (пішохід), не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати йому дорогу, чим порушив вимоги пунктів 1.5, 2.3, 18.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_2 , виявивши на проїзній частині вулиці Свято-Миколаївська пішохода ОСОБА_1 , допустив на нього наїзд, внаслідок чого ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забійної рани лівого кута роту, множинні садна обличчя, уламковий перелом верхньої щелепи, уламковий перелом лівої лобової кістки, лінійний перелом правої лобової кістки, переломи основної кістки, контузія головного мозку, пневмоцефалія, гемо синус фронтальних та лобових пазух, забійна рана правого стегна, забійна рана правої гомілки, садна нижніх кінцівок, які згідно висновку експерта № 388 від 29 березня 2021 року за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, п.2.1.3.а,б «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6. Між порушенням водієм ОСОБА_2 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України та настанням наслідків - спричинення тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_1 є прямий причинний зв`язок. Своїми діями ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 286 КК України за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, та призначено узгоджену сторонами угоди міру покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі статті 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 3 роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки (а.с. 19-22).
З виписки з медичної карти стаціонарного хворого №У-1497 вбачається, що ОСОБА_1 встановлено діагноз: проникаюча відкрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку 2 ступеня, контузійні дрібні вогнища лобних та правої потиличної долей. Субарахноїдальний крововилив, перелом лобної кістки з 2-х сторін, перелом основи черепа, уламковий перелом верхньої щелепи, пневмоцефалія, забійні рани обличчя, правового стегна (а.с. 70-71).
Згідно із довідкою до акту огляду МСЕК №117360 позивачу ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності з 18 травня 2021 року (а.с. 60-61).
Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АР/7011165 страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 260000,00 грн (а.с. 23).
Згідно із адвокатським запитом від 09 червня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Морозов В.Ю. просив ПАТ «НАСК «Оранта» надати інформацію стосовно того, протягом якого часу відповідні страхові виплати у розмірі 115385, 83 грн будуть сплачені потерпілому ОСОБА_1 на його рахунок НОМЕР_2 , а також просив сплатити потерпілому ОСОБА_1 страхові виплати у досудовому порядку у розмірі 115385, 83 грн на особистий картковий рахунок НОМЕР_2 банк АТ «УКРСИББАНК» (а.с. 65-69).
Листом №09-02-17/1-04/5876 від 30 червня 2021 року НАСК «ОРАНТА» адвокату Морозову В.Ю. надана відповідь, якою повідомлено про прийняття рішення щодо виплати ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 90966,05 грн (14634,33 грн (витрати на лікування) +72000,00 грн (ІІІ група інвалідності (6000,00 грн х 12) + 5% (моральна шкода) згідно зі страховим актом № ОЦВЗ-21-04-44457/1. Та надано розрахунок страхового відшкодування на суму 90966,05 грн (а.с. 72).
Відповідно до платіжного доручення №32735 від 01 липня 2021 року ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» сплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 90966,05 грн (а.с. 126).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» здійснила сплату тільки частини відшкодування шкоди в розмірі 90966,05 грн, максимальний розмір застрахованої відповідальності становить 260000,00 грн, внаслідок чого право позивача на відшкодування шкоди, заподіяної його життю та здоров`ю, є порушеним відповідачем, який зобов`язаний доплатити частину страхового відшкодування шкоди, що залишилась невідшкодованою.
Апеляційний суд частково не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частин 1 і 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
З огляду на вказані положення статті 509 ЦК України та з урахуванням вимог статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди у повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу, при русі транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина 2 статті 1187 ЦК України).
Статтею 1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі.
Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно із статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.
Частиною 1 статті 1197 ЦК України визначено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. 
У пунктах 24.1-24.3 статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.
Відповідно до статті 261 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Згідно із пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК України).
Отже, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Матеріали справи не містять доказів щодо наявності умислу потерпілого у скоєнні ДТП, що сталася 23 січня 2021 року, тому суд першої інстанції зробив правильний висновок, що вказана ДТП є страховим випадком у розумінні статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», внаслідок якої настала цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну здоров`ю позивача.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що «у страховика (МТСБУ) обов`язок здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) не виникає і тоді, коли має місце неналежна поведінка й з боку потерпілого, а саме: невиконання обов`язків, визначених Законом № 1961-IV («Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (підпункт 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV); неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV). Отже, закон з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом № 1961-IV обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки. Аналізуючи зазначені норми законодавства, слід дійти висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема в праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого. Разом з тим у порушення принципу пропорційності законом не встановлено механізму захисту права осіб (поновлення права), які добросовісно виконують покладені на них обов`язки, якщо шкода не відшкодована не з їхньої вини. Тому тлумачення права щодо відшкодування шкоди за наслідками страхового випадку за Законом № 1961-IV, має здійснюватися з огляду на добросовісне виконання зобов`язань та поведінки всіх учасників (добросовісна чи недобросовісна поведінка/дії) та пропорційність інтересів усіх учасників цих правовідносин.
З наданих позивачем копій чеків на придбання ліків вбачається, що загальна сума витрат на лікування склала 15378,73 грн, проте згідно з розрахунком страхового відшкодування відповідача розмір витрат на лікування становить 14634,33 грн, отже апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності стягнення недоплаченої відповідачем суми витрат на придбання ліків в розмірі 744,40 грн.
Доводи апеляційної скарги в цій частині щодо невідшкодування препаратів, що не стосуються лікування основного захворювання та предметів догляду є необґрунтованими, оскільки відповідачем не зазначено, які саме ліки та засоби догляду не стосувались лікування потерпілого згідно наданих ним чеків та квитанцій на купівлю лікарських засобів.
Крім того, з виписок з медичних карток хворого ОСОБА_1 вбачається, що позивач в період з 23 січня 2021 року по 09 лютого 2021 року та з 29 березня 2021 року по 08 квітня 2021 року перебував на лікарняному, а всього 29 днів (а.с. 50, 70). 
Відтак, з урахування пунктів 24.1-24.3 статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з відповідача на користь позивачу підлягає стягненню страхове відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого в розмірі 5800,00 грн (6000,00 грн : 30 х 29), де 6000,00 грн – розмір мінімальної заробітної плати на дату настання страхового випадку.
Отже, розрахунок страхового відшкодування ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в частині відшкодування днів лікування потерпілого в кількості 27 днів є помилковим, оскільки не відповідає обставинам справи.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до ЦК України. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить у разі встановлення III групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. 
За таких обставин, шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 72000,00 грн (12 х 6000,00 грн).
Разом з тим, апеляційний суд приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо безпідставності відшкодування майнової шкоди в розмірі 4000,00 грн, яка виникла внаслідок втрати позивачем одягу.
Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частин 1 - 3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). позивачем
Суд першої інстанції при ухваленні рішення не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять доказів втрати чи пошкодження позивачем одягу та його оціночної вартості, тому вказані вимоги не доведені належними та допустимими доказами у відповідності до вказаних вимог ЦПК України, а тому задоволенню не підлягають.
Враховуючи наведене вище та в силу вимог статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, тому сума відшкодування моральної шкоди становить 4658,94 грн ((15378,73 грн + 5400,00 грн + 72000,00 грн) х 5%). Однак ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» відшкодовано позивачу моральну шкоду в розмірі 4331,72 грн, отже недоплачена частина відшкодування моральної шкоди становить 327,23 грн.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував вимог статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та безпідставно стягнув з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 95668,28 грн, тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно із пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 1 - 5 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
З матеріалів справи вбачається, що 18 лютого 2021 року між ОСОБА_1 та адвокатом Морозовим В.Ю. укладено договір про надання юридичних послуг, відповідно до якого виконавець взяв на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі і на умовах, передбаченим цим договором, а замовник зобов`язаний оплатити надану правову допомогу у порядку та строки обумовлені сторонами (а.с. 54).
Згідно із ордером на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_4 на підставі договору про надання правової допомоги надає ОСОБА_1 правову допомогу в Центрально-Міському районному суді міста Кривого Рогу (а.с. 53).
Відповідно до додатку №1 до договору від 18 лютого 2021 року замовник сплачує суму 20000,00 грн у якості авансового платежу після підписання договору (а.с. 56).
Квитанцією про сплату коштів від 12 липня 2021 року підтверджено сплату 20000,00 грн ОСОБА_1 адвокату Морозову В.Ю. за договором від 18 лютого 2021 року (а.с. 57).
Отже, наявні підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Проте, враховуючи часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , слід стягнути з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 1293,94 грн (6,47 % задоволених позовних вимог). 
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального права, та встановленим обставинам, то апеляційна скарга ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині відшкодування моральної шкоди та витрат на правничу допомогу, та скасуванню в частині стягнення майнової шкоди в розмірі 4000,00 грн, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.
Крім того, відповідно до підпункту в пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
За змістом частин 1 та 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку із зміною рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру стягуваних у користь позивача відшкодувань та, відповідно, частковим задоволенням позовних вимог позивача за наслідками розгляду справи в суді першої інстанції (6,47%), судовий збір у даній справі підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволених вимог, а саме в розмірі 68,72 грн.
Отже, рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 листопада 2022 року в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу та на витрат пов`язаних з розглядом справи в суді першої інстанції підлягає зміні.
Також, відповідно до підпункту в пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
За частиною 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки, позивача звільнено від сплати судового збору на підставі пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» та з врахуванням часткового задоволення позовних вимог (6,47%), ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» підлягає компенсація понесених витрат по сплати судового збору, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, за рахунок держави в розмірі 1490,12 грн (з врахуванням часткового задоволення апеляційної скарги на 93,53%).
Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» задовольнити частково.
Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 листопада 2022 року змінити в частині відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ЄДРПОУ 00034186, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зменшивши його до 327,23 (трьохсот двадцяти семи) гривень 23 коп.
Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 листопада 2022 року в частині відшкодування майнової шкоди в розмірі 4000,00 грн скасувати.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в частині відшкодування майнової шкоди в розмірі 4000,00 грн, відмовити.
Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 листопада 2022 року в частині відшкодування витрат на правничу допомогу та витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді першої інстанції, змінити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ЄДРПОУ 00034186, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , витрати на правничу допомогу в розмірі 1293,94 грн.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ЄДРПОУ 00034186, в дохід держави судовий збір, пов`язаний з розглядом справи в суді першої інстанції, в розмірі 68,72 грн.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Компенсувати Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ЄДРПОУ 00034186, за рахунок держави понесені витрати по сплаті судового збору, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в сумі 1490,12 гривень.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 20березня 2023 року.

Судді                                                                           І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста