ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року 
м. Черкаси   

Справа № 711/4020/22		
Провадження № 22-ц/821/174/23		
категорія: 312000000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І.,
суддів: Гончар Н. І., Карпенко О. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Черкасигаз Збут», 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасигаз Збут» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасигаз Збут» про захист прав споживача, у складі головуючої судді Троян Т. Є., повний текст рішення складено 05 грудня 2022 року, 

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Черкасигаз Збут» про захист прав споживача. 
Позов мотивовано тим, що він є споживачем природного газу, який постачав відповідач за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок НОМЕР_1 ).
Станом на 01.10.2021 згідно показників лічильника фактичного споживання газу по квартирі заборгованість та переплата були відсутні. 
Починаючи з січня 2022 року відповідач безпідставно почав нараховувати більше споживання, ніж було за показниками лічильника. У зв`язку з чим, 14 червня 2022 року звернувся до відповідача з уточненням фактичного споживання, де згідно акту звіряння було зафіксовано показники лічильника на рівні 20663. Проте в наданні копії акту було відмовлено, а згодом виявилось, що даний акт не підписаний представником газопостачальника. 
Тому зазначав, що змушений був звернутися до представника громадськості та дільничного офіцера поліції з метою фіксації фактичних показників лічильника, які згідно акту станом на 29 липня 2022 року становили 20680.
Вказував, що 18 липня 2022 через термінал банку він сплатив за газ 1418,46 грн в якості попередньої передплати, але як виявилось, відповідач перестав надавати послуги з постачання природного газу, а тому позивач звернувся до нього із заявою про повернення коштів. За таких обставин, заборгованість відповідача у зв`язку з переплатою та в подальшому, припиненням постачання природного газу відповідачем, склала 1420,20 грн (180 куб.м. газу).
На претензію відповідачем не надано жодної відповіді, лише у телефонному режимі було повідомлено про відсутність заборгованості відповідача перед позивачем.
Такими діями відповідача позивач вказує на завдання йому моральної шкоди, яку він оцінює в 5000 грн, оскільки вимушений був докладати додаткових зусиль для залучення захисника та інших осіб для фіксування показників обсягу спожитого газу, звернення до представників відповідача з претензією тощо.
Просив стягнути вказану переплату в сумі 1420,20 грн, 5000 грн моральної шкоди та витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 5000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2022 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Черкасигаз Збут» на користь ОСОБА_1 1420,20 грн переплати за спожитий природний газ, моральну шкоду в розмірі 1000 грн, судові витрати з надання правової допомоги адвоката в розмірі 5 000 грн.
Стягнуто з ТОВ «Черкасигаз Збут» на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що ТОВ «Черкасигаз Збут» з 01.05.2022 здійснює лише обчислення, тобто математичні розрахунки з наданими числовими значеннями об`єму спожитого газу, а тому сплачені кошти в розмірі 1420,20 грн на рахунок відповідача за об`єм, який фактично не поставлений, є такими, що отримані безпідставно. 
Оскільки в ході судового розгляду було доведено протиправність діяння відповідача, яке виразилось у спричиненні матеріальної шкоди позивачу та відмові добровільно відшкодувати дану шкоду, тому враховуючи, що позивач був вимушений докладати додаткових зусиль щодо відновлення свого порушеного права, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 26 грудня 2022 року, ТОВ «Черкасигаз Збут», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.12.2022 та ухвалити нове рішення, відповідно до якого в задоволенні позовних вимог гр. ОСОБА_1 про стягнення коштів переплати за спожитий природній газ в розмірі 1420,20 грн, моральної шкоди в розмірі 5000 грн та судових витрат в розмірі 5000 грн відмовити в повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що врахування судом показників природнього газу за даними позивача суперечить вимогам нормативних актів, що регулюють порядок визначення об`єму (обсягу) спожитого природнього газу побутовими споживачами та нарахування плати за його споживання, а саме Правилам постачання природнього газу, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496, Типовому договору постачання природнього газу побутовим споживачам, затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496.
Вважає, що в діях скаржника відсутні порушення вимог чинного законодавства щодо нарахування вартості спожитого природнього газу позивачу, що свідчить про відсутність переплати по особовому рахунку позивача. 
Щодо задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 1000 грн зазначено, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність завданої скаржником шкоди, протиправність його діянь та наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням скаржника та вини останнього в її заподіянні.
Також вважає, що судом передчасно задоволено вимоги про стягнення із скаржника судових витрат з надання правової допомоги адвоката у розмірі 5000 грн, оскільки інформація щодо розміру гонорару в наданому позивачем договорі не вказана, розмір заявлених витрат не узгоджується із фактично наданими послугами адвоката. Крім того, судом не враховано положення ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України у відповідності до якого часткове задоволення позову передбачає розподіл судового збору та судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

11 січня 2023 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення суду першої інстанції у даній справі – без змін.
Зазначає, що згідно з ст. 18 ЗУ «Про ринок природного газу», приладовий облік природного газу здійснюється з метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання. Отже, облік спожитого газу здійснюється у відповідності до показань приладу обліку.
Зазначає, що суд керувався не лише актами фактичних показників лічильника, а й особисто зафіксованими даними контролера оператора ГРМ за січень, лютий та квітень 2022 року абонента ОСОБА_1 .
Вважає, що відповідач порушив вимоги типового договору щодо ведення точних та прозорих розрахунків із споживачем, докладання всіх можливих зусиль для вирішення спірних питань шляхом досудового врегулювання. Також, не дотримався п. 23 Правил постачання природного газу щодо обов`язку не рідше одного разу на шість місяців здійснювати звіряння фактичного об`єму (обсягу) споживання природного газу з даними оператора ГРМ та здійснювати відповідний перерахунок споживачу саме за даними приладу обліку природного газу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно із заявою-приєднанням до умов договору постачання природного газу ТОВ «Черкасигаз Збут» побутовим споживачам від 09.10.2018 ОСОБА_1 є споживачем природного газу, який постачав відповідач за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок НОМЕР_1 ) (а.с. 78).
З 01.05.2022 функції постачальника розпочало виконувати ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про що не був повідомлений ОСОБА_1 .
Згідно квитанції від 18.07.2022 по особовому рахунку №  НОМЕР_1  було здійснено оплату за газ (адреса АДРЕСА_2 ) на рахунок ТОВ «Черкасигаз збут» в м. Лисянка (нарахування до 30.04.2022) в сумі 1418,46 грн через термінал самообслуговування Приватбанку (а.с. 14).
Відповідно до акту звіряння фактичних показів лічильника особовий рахунок № НОМЕР_1 від 14.06.2022, представник Звенигородського відділення АТ «Черкасигаз» в особі Орлач Л. Є., та споживача ОСОБА_1 , що проживає за адресою АДРЕСА_2 , показ лічильника становить 20663 куб. м. (а.с. 15).
18.07.2022 на поштову адресу ТОВ «Черкасигаз Збут» ОСОБА_1 направив лист-претензію з проханням повернути зайво переплачені кошти у розмірі 1418,46 грн (а.с. 18).
У відповідь на заяву-претензію, в листі від 02.08.2022 № П-754/5, ТОВ «Черкасигаз Збут» зазначило, що станом на 30.04.2022 по о/р № 490254200 обліковується заборгованість за спожитий природній газ у розмірі 1418,46 грн за спожитий природній газ у березні та квітні 2022 року. З урахуванням сплачених 16.07.2022 ним коштів у сумі 1418,46 грн за спожитий газ переплата по о/р ОСОБА_1 перед Товариством станом на 02.08.2022 відсутня (а.с. 48).
Відповідно акту фактичного зняття показників лічильника від 29.07.2022, станом на 29.07.2022 показник зафіксований на рівні 20680,91 куб. м. Акт складений за участі споживача ОСОБА_1 та залучених осіб: ОСОБА_2 , депутата с/ради та ОСОБА_3 , ДОП СПД № 2 Звенигородського РВ ГУНП в Черкаській області (а.с. 16-17).
Згідно із завданням-звітом контролера по особовому рахунку № НОМЕР_1 споживача ОСОБА_1 зафіксований показник станом на квітень 2022 року на рівні 20607 куб. м. (а.с. 68-70).
Мотивувальна частина 
Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що належний перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абз. 3 пп. 3.1. п. 3 мотивувальної частини).
Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), становить фундаментальний принцип, та має на увазі зокрема право на «усне слухання». При цьому право на публічний розгляд було б позбавлене сенсу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 1 ст. 368 ЦПК України визначено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. 

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Предметом спору є грошові кошти у сумі 1420,20 грн, сплачені позивачем ТОВ «Черкасигаз Збут» за поставку природного газу у спірний період по травень 2022 року.
Згідно з ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.
Відповідно до п. 2, п. 3, п. 4, п. 7 ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.
Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»).
Відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з постачанням та споживанням природного газу, та регулюються ЦК України, Кодексом газорозподільних систем, Законом України «Про ринок природного газу», Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015, та іншими нормативно-правовими актами України.
Так, відповідно до абз. 1, 2 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.
Згідно з п. 1, 2 ч. 2 ст. 13 ЗУ «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний, зокрема: укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. 
Пунктом 3 Розділу І Правил постачання природного газу (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем.
Крім цього, відповідно до п. 1 Розділу ІІІ Правил (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставами для постачання природного газу побутовому споживачу є: наявність у побутового споживача договору розподілу природного газу, укладеного з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого підключений об`єкт споживача, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у побутового споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу побутовим споживачам та дотримання його умов; включення споживача до Реєстру споживачів постачальника у відповідному розрахунковому періоді.
Постановою НКРЕКП № 2500 від 30 вересня 2015 року «Про затвердження Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» передбачено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання, відповідно до статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. 
Акцептуванням Типового договору є повернення Споживачем Постачальнику підписаної заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам. Сплата/часткова сплата Споживачем вартості спожитого природного газу та об`єм фактичного споживання природного газу визначається за даними Оператора ГРМ та вноситься до особового рахунку Споживача.
Пунктом 5 розділу І Правил постачання природнього газу визначено, що постачальник природного газу – суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; постачання природного газу – господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів.
Відповідно до визначень, наведених у п. 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРС, Оператор ГРМ – суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.
Пунктом 7.1 Типового Договору, визначено, що Оператор ГРМ зобов`язаний, зокрема забезпечити належний рівень комерційного обліку природного газу по споживачу, у тому числі формування загального об`єму та обсягу розподілу (споживання) природного газу споживачу за відповідний період; здійснювати перерахунок об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу по об`єкту споживача відповідно до вимог Кодексу ГРС.
Згідно п. 4 розділу ІІІ Правил постачання природнього газу постачальник, який постачає або планує постачати природний газ побутовим споживачам, зобов`язаний розмістити на власному вебсайті та пропонувати всім побутовим споживачам базову річну пропозицію строком дії з 01 травня по 30 квітня наступного року, умови якої повинні відповідати обов`язковим умовам, визначеним цими Правилами та типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам (далі – обов`язкові умови базової річної пропозиції).
Строк дії базової річної пропозиції не залежить від початку постачання природного газу побутовому споживачу та триває до 30 квітня.
Постачальник не має права протягом періоду дії базової річної пропозиції (з 01 травня по 30 квітня наступного року) збільшувати ціну природного газу, який постачається в рамках базової річної пропозиції.
Відповідно до п. 23 розділу 3 Правил постачання природнього газу, розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди.
Порядок визначення об`єму (обсягу) газу та планові величини середньомісячного споживання (якщо по них будуть здійснюватися розрахунки) визначаються в заяві-приєднанні.
Якщо об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу буде визначатись за плановими величинами середньомісячного споживання, постачальник зобов`язується не рідше одного разу на шість місяців здійснювати звіряння фактичного об`єму (обсягу) споживання природного газу з даними Оператора ГРМ та здійснювати відповідний перерахунок споживачу. За відхилення нарахованих сум за плановими величинами та фактичним споживанням за даними Оператора ГРМ пеня не стягується.
При здійсненні постачання природного газу в рамках базової річної пропозиції об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу визначається за даними Оператора ГРМ, визначеними згідно з умовами договору розподілу природного газу в розрахунковому періоді.
Відповідно до п. 4.4. Типового договору об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається одним із нижченаведених способів:
1) за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу;
2) за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або міжопалювальний період.
Відповідно до розділу ІХ глави 4 пункту 4 Кодексу газорозподільних систем побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу.
У разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань.
Згідно абз. 6 п. 4 розд. 4 гл. ІХ КГС Оператор ГРМ має право здійснювати контрольні зняття показів лічильника природного газу споживача та зобов`язаний не рідше одного разу на шість місяців здійснювати контрольне зняття показань лічильника газу (з урахуванням встановленого строку для контрольного огляду вузла обліку) та формувати об`єм розподілу і споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий місяць, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу, з урахуванням його фактичних показань.
Оплата побутовим споживачем за надані послуги з газопостачання може провадитися: за квитанціями абонентської книжки постачальника; за платіжними документами, які виписуються постачальником (п. 22 розділу ІІІ Правил постачання природного газу).
Згідно з п. 24 абзацу 4 розділу ІІІ Правил постачання природного газу у разі переплати сума переплати зараховується в рахунок оплати на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу протягом п`яти робочих днів після отримання такої вимоги.
Пунктом 23 розділу ІІ Правил постачання природного газу спірні питання між споживачем і постачальником щодо постачання природного газу, оплати послуг постачальника, відшкодування збитків тощо мають вирішуватися шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.
Згідно з п. 9 розділу VII цих Правил спори між споживачем і постачальником вирішуються шляхом досудового врегулювання спорів у прозорий, справедливий і швидкий спосіб. Постачальник зобов`язаний розглянути всі скарги, отримані від споживачів, і протягом одного місяця повідомити про результати їх розгляду.
Згідно з п. 5 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС Оператор ГРМ відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період Оператору ГТС для проведення ним остаточної алокації по постачальнику споживача. Визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником.
Таким чином, величина об`єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ. У випадку переплати, сума або зараховується в рахунок оплати на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу. Тобто споживач зобов`язаний оплатити вартість спожитого ним природного газу, якщо він фактично споживав його.
Судом встановлено, що ТОВ «Черкасигаз Збут» здійснює діяльність з постачання природного газу на підставі ліцензії, виданої постановою Національної комісії, відповідно до постанови НКРЕКП №838 від 29.06.2017.
Згідно із заявою-приєднанням до умов договору постачання природного газу ТОВ «Черкасигаз Збут» побутовим споживачам від 09.10.2018 ОСОБА_1 є споживачем природного газу, який постачав відповідач за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок НОМЕР_1 ).
ТОВ «Черкасигаз Збут» не здійснювало облік об`ємів спожитого природного газу, а отримувало такі об`єми опосередковано, тобто через АТ «Черкасигаз».
Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 наголошував, що відповідач нараховував за послуги більше споживання, ніж за фактичними показами лічильника.
Доказів того, що споживачем ОСОБА_1 не були надані покази лічильника, а останньому здійснювалось нарахування фактичного об`єму розподілу та споживання природного газу Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, відповідачем надано не було.
Згідно з актом фактичного зняття показників лічильника від 29.07.2022, складеним за участі споживача ОСОБА_1 та залучених осіб: ОСОБА_2 , депутата с/ради та ОСОБА_3 , ДОП СПД №2 Звенигородського РВ ГУНП в Черкаській області, станом на 29.07.2022 показник зафіксований на рівні 20680,91 куб. м., тоді як ТОВ «Черкасигаз Збут» станом на 01.05.2022 встановлено в рахунку показник 20819 куб. м. на 1418,46 грн (а.с. 10).
З акту звіряння фактичних показів лічильника особовий рахунок № НОМЕР_1 від 14.06.2022 вбачається, що представник Звенигородського відділення АТ «Черкасигаз» в особі Орлач Л. Є. та споживач ОСОБА_1 , що проживає за адресою АДРЕСА_2 , склали акт про те, що цього числа була проведена перевірка реальних показів газового лічильника та показник лічильника становить 20663 куб. м. (а.с. 15).
Відповідно до завдання-звіту контролера оператора ГРМ ПАТ «Черкасигаз» від 12.04.2022 щодо фактичного зняття показань лічильника, зокрема за квітень 2022 року, тобто на кінець періоду дії базової річної пропозиції по особовому рахунку № НОМЕР_1 споживача ОСОБА_1 зафіксований показник на рівні 20607 куб. м.
Наказом Міністерства енергетики України від 08.06.2022 № 198 «Про постачання природного газу побутовим споживачам», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.06.2022 за № 637/37973 зобов`язано ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» здійснювати з 01.05.2022 постачання природного газу побутовим споживачам на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам на базової річної пропозиції.
Тобто, з 01.05.2022 ТОВ «Черкасигаз Збут» не здійснювало постачання природного газу позивачу, відповідно, у позивача не виникло зобов`язання з оплати за поставку газу перед ТОВ «Черкасигаз Збут», який фактично не отриманий позивачем.
На ряду з цим, позивач ОСОБА_1 виконав вимоги законодавства щодо досудового врегулювання спору та направив відповідачу 18.07.2022 лист-претензію з проханням повернути зайво переплачені кошти у розмірі 1418,46 грн з підстав того, що вказані кошти невірно нараховані, оскільки станом на 30.04.2022 показник на лічильнику становив 20632 куб. м., а ТОВ «Черкасигаз Збут» в подальшому не є постачальником газу.
Відмовляючи в поверненні надлишково сплачених коштів, відповідач причини своєї відмови не обґрунтував, звірку показників лічильників не провів, покази лічильника надані ОСОБА_1 не спростував.
Оскільки наданий позивачем розрахунок не спростований відповідачем, тому судом береться до уваги як достовірний.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що по особовому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , станом на 30.04.2022 існує переплата в сумі 1420, 20 грн (7629,63 грн – 6209,43 грн), за обсяг природного газу в обсязі 180 куб. м. (967 – 787 куб. м.), яка є безпідставно набутою відповідачем (а.с. 4).
Зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна виникає відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України за умови набуття або збереження особою майна за рахунок іншої особи, а також відсутності достатньої правової підстави для такого набуття (збереження), зокрема у разі, коли відповідні підстави згодом відпали.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Водночас наявність певної правової підстави для набуття особою майна виключає застосування до неї положень ст. 1212 Цивільного кодексу України, якщо згадана підстава продовжує існувати. Зокрема, з огляду на положення статей 11, 202, 509, 626 Цивільного кодексу України достатньою підставою для набуття (збереження) майна може бути укладений між відповідними особами договір. Отож набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів), що виключає можливість застосування до відповідних правовідносин положень ст. 1212 Цивільного кодексу України.
Водночас, сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору. Водночас сплата однією стороною грошових коштів другій стороні поза межами платежів, передбачених договором чи договорами, зокрема переплата понад визначену в договорі (договорах) суму, не може бути визнана такою, що здійснена на підставі відповідного договору.
Аналогічні висновки щодо правозастосування норм статті 1212 ЦК України, викладені у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.
З викладеного вбачається, що суд вірно дійшов до висновку про повернення ОСОБА_1 безпідставно отриманих коштів, однак за заявлених позивачем вимог, невірно застосував норму матеріального права, пославшись на ст. 1214 ЦК України, яка регламентує відшкодування доходів від безпідставно набутого майна і витрат на його утримання.
Щодо стягнення моральної шкоди, то слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно зі ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Під час вирішення спорів про відшкодування збитків доказуванню підлягає факт заподіяння збитків, протиправність дій заподіювача збитків, а також причинний зв`язок між протиправною дією чи бездіяльністю і негативними наслідками, що настали.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що «виходячи з положень ст. 16 і ст. 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства».
Установивши, що ТОВ «Черкасигаз Збут» не повернув позивачу надлишково сплачені кошти, що змусило позивача докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права, що негативно вплинуло на уклад життя ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1000 грн. Визначена судом сума відповідає критеріям розумності та справедливості.
Щодо правової допомоги, слід зазначити таке.
Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат.
Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Зі змісту ст. 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Згідно ст. 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частиною 4 ст. 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
У відповідності до ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України, а саме у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто у ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Судом встановлено, що 03 жовтня 2022 року між ОСОБА_1 та адвокатом Трохименко Н. О. укладено Договір № 20 про надання правової допомоги.
Того ж дня, 03.10.2022, адвокатом Трохименко Н. О. виписано ордер на надання правничої (правової) допомоги № 1040773 на представництво інтересів ОСОБА_1 . 
В підтвердження понесення витрат 05 листопада 2022 року стороною позивача надано суду попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правову допомогу, де зазначено, що витрати становлять 5000 грн, які складаються з: консультації (1000 грн), складання позовної заяви (2500 грн), підготовка адвокатського запиту(800 грн), збір доказів (700 грн).
Також суду надана квитанція про сплату ОСОБА_1 5000 грн за послуги адвоката по договору від 03.10.2022.
Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що позов подано до суду 22 серпня 2022 року, тоді як договір про надання правничої допомоги адвокатом укладено 03.10.2022, тобто на момент підготовки та подачі позову адвокат Трохименко Н. О. не здійснювала представництво інтересів позивача, доказів представництва інтересів ОСОБА_1 іншим адвокатом в цей період позивачем не надано, отже витрати на складання позовної заяви у розмірі 2500 грн не підлягають стягненню.
Разом з тим, після вступу адвоката Трохименко Н. О. у справу, останньою дійсно було зроблено адвокатський запит та надано суду докази по справі, підготовлено відповідь на відзив, тому витрати у розмірі 2500 грн апеляційний суд вважає доведеними.
Судом першої інстанції також не враховано, що позивачем було заявлено ціну позову у розмірі 6420,20 грн, рішенням суду задоволено 2420,20 грн, що складає 37,7 % від ціни позову, а отже із відповідача ТОВ Черкасигаз Збут» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню витрати на правову допомогу 37,7 % від 2500 грн, що складає 942,50 грн. 
Крім того, судом стягнуто із відповідача на користь держави судовий збір у повному обсязі в розмірі 992,40 грн, тоді як стягненню підлягає лише 37,7 %, а саме 374,13 грн.
Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, апеляційна скарга ТОВ «Черкасигаз Збут» підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення по суті позову підлягає зміні в частині мотивів. В частині судових витрат оскаржуване рішення підлягає скасуванню у зв`язку із невірним їх розподілом судом першої інстанції.
Враховуючи зміну рішення лише в частині мотивів, судові витрати в суді апеляційної інстанції необхідно залишити за сторонами по справі.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасигаз Збут» – задовольнити частково.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2022 року в частині стягнення коштів за переплату природнього газу та моральної шкоди – змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2022 року в частині судових витрат скасувати.
Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасигаз Збут» на користь держави 374,13 грн.
Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасигаз Збут» на користь  ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 942,50 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Текст постанови складено 25 січня 2023 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: Н. І. Гончар

О. В. Карпенко