ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
09 лютого 2023 року
м. Київ
справа № 157/137/20 
провадження № 51-2681 км 22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
прокурора                                   ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції:
засудженого                               ОСОБА_6 ,
захисника засудженого               ОСОБА_7 ,
потерпілого                                            ОСОБА_8 ,
представника потерпілого          ОСОБА_9 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу зі змінами засудженого ОСОБА_6 на вирок Волинського апеляційного суду від                                  25 серпня 2022 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019030090000465, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 04 лютого                    2022 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнено                   ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитом строком тривалістю 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1,2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України. 
 
Задоволено частково цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 та стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого 16416, 86 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди та 60 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
 
Вирішено питання речових доказів у провадженні. 
 
Вироком Волинського апеляційного суду від 25 серпня 2022 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК України скасовано і ухвалено новий, яким ОСОБА_6 призначено покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. 
 
Вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову змінено та збільшено розмір відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_8 до 140 000 грн.
 
В решті вирок суду залишено без зміни. 
 
Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 17 вересня 2019 біля 20:30 год, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних стосунків, невстановленим у ході досудового розслідування металевим предметом умисно наніс ОСОБА_8 не менше чотирьох ударів у ділянку голови, чим заподіяв потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя.
 
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі зі змінами засуджений ОСОБА_6 просить змінити вирок апеляційного суду в частині призначеного покарання, звільнивши його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України. 
 
Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що повністю визнає свою вину у вчиненому та щиро розкаюється. Вказує, що в березні 2022 року уклав шлюб та в жовтні 2022 року у нього народилася донька. Звертає увагу на те, що повністю відшкодував заподіяну потерпілому шкоду, що підтверджується заявою останнього про відсутність будь-яких претензій до засудженого та можливість призначення йому покарання не пов`язаного з реальним його відбуванням. Тому, за наведених обставин просить суд врахувати його поведінку після скоєння злочину і звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі                           ст. 75 КК України. 
 
Під час касаційного розгляду засуджений ОСОБА_6 та його захисник                         ОСОБА_7 підтримали змінену касаційну скаргу засудженого та з наведенням мотивів її обґрунтованості, просили її задовольнити і звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.  
 
Позиції інших учасників судового провадження
 
Потерпілий ОСОБА_8 та його представник - ОСОБА_9 під час касаційного розгляду підтримали змінену касаційну скаргу засудженого та просили її задовольнити, застосувавши відносно ОСОБА_6 положення ст. 75 КК України.
 
Прокурор під час касаційного розгляду, посилаючись на безпідставність наведених у касаційній скарзі засудженого доводів, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без зміни.  
 
Мотиви Суду
 
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
 
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
 
Винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному  правопорушенні, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діяння за ч. 1 ст. 121 КК України в зміненій касаційній скарзі не оспорюються. 
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у                                  ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
 
Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.  
 
Як убачається зі справи, суд першої інстанції ухвалюючи вирок щодо          ОСОБА_6 та призначаючи йому покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, позицію потерпілого в справі й дійшов висновку про можливість призначення засудженому мінімального розміру покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. 
 
Апеляційний суд не погодився з таким рішенням суду першої інстанції переглядаючи справу в апеляційному порядку, констатувавши відсутність належного обґрунтування можливості звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням та, з огляду на тяжкість вчиненого злочину і його наслідків у виді заподіяних потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, а також зважаючи на його позицію в справі, який в суді першої інстанції наполягав на призначенні засудженому покарання у виді позбавленні волі, прийняв рішення про скасування вироку суду першої інстанції в цій частині та постановлення свого.  
 
Колегія суддів вважає вмотивованими наведені висновки суду апеляційної інстанції, проте вирішуючи питання про обґрунтованість доводів зміненої касаційної скарги та наявність підстав для її задоволення, відзначає наступне.
 
Згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
 
Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.
 
Так, як убачається зі справи, засуджений ОСОБА_6 в суді касаційної інстанції повністю визнав свою вину у скоєному, попросив вибачення у потерпілого та щиро розкаявся перед ним. З часу скоєння ним кримінального правопорушення минуло вже більше трьох років та за цей період ОСОБА_6 проявив себе з позитивної сторони, одружився та створив сім`ю, повністю відшкодував заподіяну потерпілому шкоду. 
 
Під час касаційного розгляду потерпілий ОСОБА_8 та його представник, зважаючи на таку поведінку засудженого висловили позицію щодо відсутності будь-яких претензій до останнього і, враховуючи наявність у нього новонародженої доньки, просили застосувати положення ст. 75 КК України і звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.   
 
Тому враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про переконливість доводів зміненої касаційної скарги ОСОБА_6 щодо  можливості звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Щире каяття засудженого і повне відшкодування заподіяної потерпілому шкоди колегія суддів визнає обставинами, які пом`якшують покарання та, зважаючи на всі наведені дані про особу                         ОСОБА_6 , вважає, що у суду касаційної інстанції в даному конкретному випадку є достатньо підстав для зміни вироку апеляційного суду в частині призначеного покарання. 
 
З огляду на зазначене, вирок суду апеляційної інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання підлягає зміні, а його змінена касаційна скарга - задоволенню.
 
Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК України,  Суд 
 
ухвалив:
 
Касаційну скаргу зі змінами засудженого ОСОБА_6 задовольнити.
 
Вирок Волинського апеляційного суду від 25 серпня 2022 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити. 
 
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю                   3 роки. Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. 
 
В решті вирок суду залишити без зміни.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.      
 
Судді:

 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                               ОСОБА_3