Справа № 751/5640/22 	Головуючий у 1 інстанції Павлов В. Г. 	
Провадження № 33/4823/141/23 	  	
Категорія - ч.5 ст.126 КУпАП         	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2023 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Заболотного В.М., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , захисника – Федоренка Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Новозаводського районного суду міста Чернігова від 23 січня 2023 року, 

    В С Т А Н О В И В :
Цією постановою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Молдови, житель АДРЕСА_1 , 
притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 40800 грн. без позбавлення  права керування транспортними засобами та без оплатного вилучення транспортного засобу.  

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 496,20 грн. судового збору.

Місцевим судом встановлено, що 12.12.2022 року в 00:10 год., по вул. Івана Мазепи, 59 у м. Чернігові, водій ОСОБА_1 , повторно протягом року, керував транспортним засобом «Mersedes Benz», р.н. НОМЕР_1 , без посвідчення водія відповідної категорії, тобто не маючи права керування транспортними засобами, чим порушив п.2.1 «а» Правил дорожнього руху України.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову місцевого суду скасувати як незаконну, а провадження у справі закрити, на підставі п.4 ч.1 ст.247 КУпАП, за обставин вчинення дії в стані  крайньої необхідності. В обґрунтування скарги посилається на те, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи, а постанова винесена із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що він надавав співробітникам поліції посвідчення водія відповідної категорії (відкритті категорії В, С, D), яке видане 28.07.1997 в Республіці Молдова за міжнародним зразком, а тому має право керування транспортним засобом, так як пройшов відповідне навчання у Республіці Молдова. Апелянт зазначає, що він діяв у стані крайньої необхідності, оскільки він терміново виїхав до ТОВ «Наша булочка», так як на підприємстві в аварійному порядку було відключено електроенергію і ніхто більше не міг увімкнути генератор. Вказує, що з наданого співробітниками поліції відеозапису вбачається, що він знаходився за кермом автомобіля, який не рухається. А знаходження за кермом транспортного засобу, який не є в стані руху, особи без водійського посвідчення не є доказом вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ст.126 КУпАП. Також зазначає, що даний відеозапис є недопустимим доказом, оскільки не є безперервним. Крім того, поліцейськими було порушено його право на захист, оскільки під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не було залучено захисника та перекладача.    

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. 

Частина 5 статті 126 КУпАП, передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.
Згідно п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 137333 від 12.12.2022, ОСОБА_1 , 12 грудня 2022 року, в 00:10 год., по вул. Івана Мазепи, 59, у м. Чернігові, керував транспортним засобом «Mersedes Benz», р.н. НОМЕР_1 , без посвідчення водія відповідної категорії, тобто не маючи права керування транспортними засобами, та вчинив дане порушення повторно протягом року, чим порушив вимоги п.2.1 «а» ПДР України ( а.с.2).
Отже, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст.251 КУпАП.

З переглянутого апеляційним судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції; під час спілкування працівника поліції із водієм, останній підтвердив, що він не має посвідчення водія. Крім того, було з`ясовано, що ОСОБА_1 у вересні 2022 року вже притягувався до адміністративної відповідальності за ст.126 КУпАП. Також останній намагався домовитися з працівниками поліції не складати на нього протокол і просив дати йому тиждень для вирішення питання з водійським посвідченням (а.с.3).

Посилання апелянта на те, що відеоматеріал не може слугувати належним доказом, так як відеофіксація не здійснювалася безперервно, є непереконливим, оскільки вказаний відеозапис є лише одним із доказів на підтвердження даних, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному повноважною на те особою.
Також, вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, підтверджується довідкою старшого інспектора ВАП УПП в Чернігівській області про те, що ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував, та постановою серії ЕАР № 5955037 від 29.09.2022 (а.с.1, 5).

Посилання апелянта на те, що він надавав співробітникам поліції  посвідчення відповідної категорії (відкритті категорії В, С, D), яке видане 28.07.1997 в Республіці Молдова за міжнародним зразком, а тому має право керування транспортним засобом, так як пройшов відповідне навчання категорії у Республіці Молдова,  є необґрунтованими.

Стаття 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, зокрема, на підставі посвідки на постійне проживання.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_3 є громадянином Республіки Молдова і на даний час перебуває на території України на підставі посвідки на постійне проживання НОМЕР_2 , виданої 09 лютого 2016 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1992 № 340 затверджено Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами (далі - Положення), яке є обов`язковим в т.ч. і для іноземних громадян.

Згідно абз.5 п.30 Положення посвідчення водія іноземної держави, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, дійсне на території України протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні і після цього підлягає обміну. Обмін таких посвідчень проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів (за винятком випадків, визначених пунктом 32 цього Положення).
Враховуючи, що посвідка на постійне проживання НОМЕР_2 видана ОСОБА_1 09.02.2016 року, граничним терміном дії наявного в нього посвідчення водія, виданого в Республіці Молдова, є 09 квітня 2016 року. Отже, термін дії наявного у нього посвідчення водія на території України сплинув понад шість років тому.

Крім того, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 під час спілкування з інспектором поліції підтвердив обізнаність про необхідність обміну наявного у нього посвідчення водія та просив відтермінувати складання протоколу. Вказана обставина, враховуючи повторне вчинення ним аналогічного правопорушення, свідчить про умисне та тривале ігнорування ОСОБА_1 вимог п.2.1 «а» ПДР.

Доводи  апелянта  про те, що в його діях  відсутній склад адміністративного правопорушення, так як він діяв в стані крайньої необхідності, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Стаття 18 КУпАП передбачає, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив, що він керував автомобілем за наведених в протоколі часу та місці, проте категорично заперечував наявність у його діях складу адміністративного правопорушення та стверджував про перебування ним в умовах крайньої необхідності.

Апеляційний суд не погоджується з вказаними доводами апелянта, оскільки він не був позбавлений можливості залучити особу, яка має посвідчення водія відповідної категорії, для керування автомобілем. Тоді б відпала і крайня необхідність у ОСОБА_1 сідати за кермо автомобіля без посвідчення водія відповідної категорії.  

Місцевий суд правильно звернув увагу, що транспортний засіб - це джерело підвищеної небезпеки, а на водія покладається величезна відповідальність не тільки за своє життя, а й за життя невизначеного кола учасників дорожнього руху та цілісність майна інших осіб. А тому посилання апелянта на те, що заподіяна шкода є меншою аніж та, яка могла бути відвернута, навіть у теоретичному порівнянні є абсолютно непереконливими.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 повторно протягом року притягується до адміністративної відповідальності за ст.126 КУпАП, що відрізняється підвищеною суспільною небезпекою при керуванні транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Відтак, доводи ОСОБА_1 про те, що він діяв в стані крайньої необхідності, є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. Таку позицію останнього слід розцінювати, як намагання уникнути ним установленої законом відповідальності за скоєне.  

Доводи апеляційної скарги про порушення права ОСОБА_1 на захист, є безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах КУпАП.

Відповідно до частини 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право скористуватися юридичною допомогою адвоката при розгляді справи.
Складання протоколу, оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та не є розглядом справи в розумінні статей 221, 279 КУпАП. Відповідно, нормами статті 268 КУпАП не передбачено обов`язкової участі адвоката при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Інші доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, оскільки він повторно протягом року керував транспортним засобом без посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1 «а» Правил дорожнього руху, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст.33 КУпАП, у розмірі, визначеному санкцією ч.5 ст.126 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,      

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 січня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП – без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя	В. М. Заболотний