ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року 
м. Черкаси   

Справа № 2322/395/11		
Провадження № 22-ц/821/66/23		
Категорія: скарга на ухвалу 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.
за участю секретаря: Ярошенка Б.М.

учасники справи: 
скаржник (боржник):  ОСОБА_1 
представник скаржника: адвокат Пилипенко Ростислав Борисович
особа, дії якої оскаржуються: приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Недоступ Дмитро Миколайович

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Пилипенка Ростислава Борисовича на ухвалу Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 18 листопада 2022 року (винесену під головуванням судді Кваші І.М. в приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області) про повернення скарги ОСОБА_1 на постанови приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Дмитра Миколайовича від 26 вересня 2022 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності та від 14 жовтня 2022 року про опис та арешт майна, а також визнання неправомірними дій виконавця щодо оцінки нерухомого майна,-

в с т а н о в и в :

02 листопада 2022 року ОСОБА_1 в особі свого представника – адвоката Пилипенка Р.Б. звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області зі скаргою на постанови приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Дмитра Миколайовича від 26 вересня 2022 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності, від 14 жовтня 2022 року про опис та арешт майна, а також визнання неправомірними дій виконавця щодо оцінки нерухомого майна боржника.
Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 18 листопада 2022 року скаргу повернуто скаржнику з підстав, передбачених ч. 3 ст. 185 ЦПК України.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що скаржник у встановлений попередньою ухвалою суду від 07 листопада 2022 року строк не усунув виявлені недоліки, не навів поважності причин пропуску строку на оскарження звіту суб`єкта оціночної діяльності ПП «Ажіо» від 30.09.2022 року та не зазначив у скарзі реквізитів стягувача, що унеможливлює виклик судом стягувача до суду для розгляду скарги.
В апеляційній скарзі, поданій 05 грудня 2022 року, представник ОСОБА_1 – адвокат Пилипенко Р.Б., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 18 листопада 2022 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що місцевим судом помилково зроблено висновок про пропуск ОСОБА_1 строку на оскарження спірних постанов приватного виконавця та попри надані докази щодо дати їх отримання, судом не наведено в оскаржуваній ухвалі конкретний термін отримання даних постанов засобами поштової кореспонденції.
Крім того, вказує, що суд не взяв до уваги, що звіт суб`єкта оціночної діяльності ПП "Ажіо" від 30.09.2022 року направлено приватним виконавцем на адресу ОСОБА_1 05 жовтня 2022 року, що підтверджується супровідним листом від 05.10.2022 року та поштовим конвертом з ідентифікатором відправлення. Даний лист отримано скаржником 14 жовтня 2022 року та 24 жовтня 2022 року подано скаргу, а тому, зважаючи на вимоги ст. 449 ЦПК України, на переконання скаржника, останнім не пропущено процесуальний строк на оскарження.
Крім того, особа, що подала апеляційну скаргу, звертає увагу на те, що не зазначення у скарзі реквізитів стягувача у виконавчому провадженні не є підставою для повернення скарги, оскільки цивільним процесуальним законодавством не передбачено обов`язкове залучення стягувача, а в разі процесуальної необхідності суд не позбавлений права залучити його самостійно.
Враховуючи викладене, скаржник вважає, що суд першої інстанції допустив надмірний формалізм та не врахувавши подані скаржником докази, порушив право останнього на доступ до правосуддя.
Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 – адвоката Пилипенка Р.Б. не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України).
Крім того, згідно з п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Частиною 1 статті 448 ЦПК України унормовано, що скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Статтею 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду:
а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;
б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року (в частині, що не суперечить нормам ЦПК України, що діє з 15 грудня 2017 року, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції), скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК України.
У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК України, якими врегульовано аналогічні питання.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, які передбачені положеннями ЦПК України, які місцевий суд вірно застосував.
Досліджуючи зміст оскаржуваної ухвали вбачається, що підставою для повернення ОСОБА_1 оригіналу скарги та доданих до неї письмових доказів стало те, що останній не усунув усі виявлені недоліки скарги, вказані в попередній ухвалі суду від 07 листопада 2022 року, зокрема обставини, які вказані скаржником щодо обгрунтування поважності причин пропуску строку на оскарження звіту суб`єкта оціночної діяльності ПП «Ажіо» від 30.09.2022 року, які суд визнав не поважними, а також зауважив, що незважаючи на подання скарги в новій редакції, ОСОБА_1 не зазначив у ній реквізитів стягувача.
Відповідно до ч. 1, 3, 5, 6 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві. Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.
Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді.
Звертаючись до суду апеляційної інстанції, представник ОСОБА_1 – адвокат Пилипенко Р.Б. вказує, що повернення скарги ОСОБА_1 , з підстав наведених судом першої інстанції, без врахування доказів щодо фактичного отримання постанов приватного виконавця скаржником, порушує право останнього на доступ до правосуддя.
Як на підставу своїх вимог, скаржник посилається на те, що висновок про оцінку землі від 30.09.2022 року приватним виконавцем було направлено 05 жовтня 2022 року та отримано ОСОБА_1 14 жовтня 2022 року, що підтверджується супровідним листом від 05 жовтня 2022 року та поштовим конвертом з ідентифікатором відправлення. Проте, попри наявні в матеріалах справи поштові конверти з ідентифікаторами відправлення, суд в оскаржуваному судовому рішенні не вказав конкретну дату отримання оскаржуваного висновку.
Апеляційний суд, перевіряючи доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про їх недоведеність з огляду на таке.
Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції.
У силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення.
Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
У роз`ясненні п. 6 вказаної постанови зазначено, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року вказано, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Апеляційний суд, встановив, що 22 листопада 2022 року суд першої інстанції керуючись ч. 5 ст. 185 ЦПК України повернув оригінал скарги ОСОБА_1 з додатками на 90 аркушах, які, в свою чергу, було отримано ОСОБА_1 особисто 28 листопада 2022 року, що підтверджується розпискою на супровідному листі №2322/395/11/9476/2022-вих (а.с. 31).
З викладеного слідує, що ОСОБА_1 було достеменно відомо про відсутність доказів в матеріалах справи, якими останній обґрунтовує доводи апеляційної скарги. 
Разом з подачею апеляційної скарги до суду скаржник, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не надав суду достатніх та достовірних доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості встановити дату отримання скаржником звіту суб`єкта оціночної діяльності ПП «Ажіо» від 30.09.2022 року та пересвідчитись у правильності доводів заявника.
Крім того, суд наголошує, що нормами ЦПК України обов`язок надати належні та допустимі докази, зокрема на підтвердження дати отримання оскаржуваного звіту покладено на особу, що його оскаржує, а суд лише зобов`язаний надати їм правову оцінку.
Отже, у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави покладатися на істинність твердження заявника про те, що звіт суб`єкта оціночної діяльності ПП «Ажіо» від 30.09.2022 року ним отримано саме 14 жовтня 2022 року, за відсутності можливості перевірити відповідні докази за матеріалами справи.
Також скаржник в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що суд першої інстанції протиправно залишив скаргу без руху з підстави не зазначення реквізитів стягувача у виконавчому провадженні – АТ «Укргазбанк». В обґрунтування наведеного зазначає, що залучення стягувача у скарзі на дії та рішення приватного виконавця є виключно правом боржника (скаржника) та нормою ст. 447 ЦПК України не передбачено такого обов`язку, а тому повернення скарги з цієї підстави є неправомірним.
Проте, дані доводи є помилковими та спростовуються наступним.
Частиною першою ст. 450 ЦПК України передбачено, що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.
Частиною 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" визначено, що учасник виконавчого провадження (особа, залучена до проведення виконавчих дій), який звернувся до суду зі скаргою, бере участь у її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов`язків яких безпосередньо стосується зазначене звернення, - як заінтересовані особи.
У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» судам роз`яснено, що скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбачених положеннями ЦПК України і ГПК України та містити відомості, перелічені у частині четвертій статті 74 Закону «Про виконавче провадження».
Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Згідно з частиною четвертою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» скарга у виконавчому провадженні подається виключно                     у письмовій формі та має містити: найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.
Здійснивши аналіз наведених правових висновків та вимог законодавства, апеляційний суд констатує, що зазначення особи стягувача в якості заінтересованої особи під час розгляду судами скарг на рішення, дій чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є обов`язком заявника (особи, яка звернулась зі скаргою), що передбачено імперативною нормою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та положеннями цивільного процесуального законодавства, невиконання яких, в свою чергу, є підставою для повернення скарги.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постановлена у справі ухвала є законною та обґрунтованою, і підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Колегія суддів також наголошує, що повернення скарги в межах цієї справи не є перешкодою у доступі до правосуддя або порушення права на захист, адже учасник справи не позбавляється можливості повторного подання такої скарги, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви (ч. 7 ст. 185 ЦПК України).
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Пилипенка Ростислава Борисовича – залишити без задоволення.
Ухвалу Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 18 листопада 2022 року про повернення скарги ОСОБА_1 на постанови приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Дмитра Миколайовича від 26 вересня 2022 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності, від 14 жовтня 2022 року про опис та арешт майна, а також визнання неправомірними дій виконавця щодо оцінки нерухомого майна – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча                          О.В. Карпенко

Судді                 В.Г. Бородійчук 

               Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлений 26 січня 2023 року/