Номер провадження: 22-ц/813/4649/23 
Справа № 497/1413/22
Головуючий у першій інстанції Кравцова А.В.
Доповідач Склярська І. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
13.03.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Склярської І.В.,
суддів: Базіль Л.В.,
секретар          Куріньова Л.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Болградського районного суду Одеської області від 06 грудня 2022 року у складі судді Кравцової А.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк "ПриватБанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Агбун Марина Іванівна про визнання договору фінансового лізингу дійсним та визнання права власності на майно, 
встановив:
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
01.08.2022р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила:
- визнати дійсним договір фінансового лізингу від 23.02.2012 №OD30GX0040300001, укладений між нею та Акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк"; 
- визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
       Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до заяви про приєднання до публічного договору №OD30GX0040300001, вона з власної волі приєдналася до договору з відповідачем на умовах, визначених Публічним договором про надання фінансового лізингу, що були розміщені на офіційному веб-сайті Банку www.privatbank.ua, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає договір фінансового лізингу. Датою укладання договору є дата підписання обома сторонами даної заяви - 23.02.2012.
Згідно цього договору вона, ОСОБА_1 , прийняла у користування для проживання квартиру загальною площею 72,6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Також нею з відповідачем був підписаний графік погашення кредиту. 05.06.2020 нею було повністю сплачено вартість квартири за вищевказаним договором, про що свідчать довідка АТ КБ"ПриватБанк". 
Таким чином, ОСОБА_1 , виконала всі умови договору, сплатила за придбане майно грошові кошти, фактично володіє об`єктом нерухомості, договір не визнавався недійсним, тому набула право власності на спірний об`єкт нерухомості і правомірно володіє ним, у спосіб та на підставах, не заборонених законом, у відповідності до вимог чинного законодавства, однак не здійснила державну реєстрацію права власності через ухилення відповідачем від підписання нотаріального договору, тому вона змушена звернутися до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 06 грудня 2022 року задоволено позов ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" про визнання договору фінансового лізингу дійсним та визнання права власності на майно, третя особа, - яка не заявляє самостійних вимог, - приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Агбун Марина Іванівна. Суд ухвалив:
       Визнати дійсним договір фінансового лізингу від 23 лютого 2012 року №OD30GX0040300001, що був укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК".
       Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), право власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі представник Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" посилаючись на порушення судом першої інстанції процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Особа, яка подала апеляційну скаргу вказала, що судом першої інстанції не дотримано вимоги статті 220 ЦК України, щодо наявності усіх підстав для визнання договору дійсним та підтвердила той факт, що позивачем дійсно виконані зобов`язання щодо погашення договору лізингу в повному обсязі. Проте, відповідач не погоджується з твердженням позивача, про ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору після виконання зобов`язань, посилаючись на те, що співробітник банку з довіреністю неодноразово приїжджав до м. Болград для переоформлення предмету лізингу, звертався разом з позивачкою до приватного нотаріуса Агбун М.І. Болградського районного нотаріального округу Одеській області, але нотаріус не зміг здійснити нотаріальну дію посилаючись на те, що АТ КБ"ПриватБанк" або знаходиться у реєстрі боржників, або накладено арешт на його майно. Підстав чіткої відмови ані позивачу, ані відповідачу на той час надано не було.
Розгляд справи просив проводити без участі представника банку.

(2) Позиція інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
В письмових поясненнях ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Розглядати справу просила без її участі. 

2.Мотивувальна частина 
ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
       Суд першої інстанції, задовольняючи позов та посилаючись на норми ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 317, ст. 318, ч. 1, 2 ст. ст. 319, 321, 16 ЦК України дійшов висновку, що вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки це буде ефективним захистом прав позивача на володіння, користування та розпорядження його приватною власністю, та, враховуючи порядок користування цим об`єктом нерухомості, що склався між сторонами, і який ніким не спростовано, а також враховуючи, що не вбачається обставин, які задоволенням позову будуть суперечити закону або порушувати права, свободи чи інтереси третіх осіб.
Проте, наведений висновок суду першої інстанції є помилковим та таким, що не ґрунтується на встановлених обставинах справи та нормах матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини що мають значення для справи, а саме в частині наявності визначених статтею 220 ЦК України підстав для визнання договору дійсним.
З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено наступні обставини: 
- АТ “ПриватБанк” є власником квартири АДРЕСА_4 , на підставі договору купівлі-продажу від 23.02.2012, №955, що вбачається з витягу про державну реєстрацію прав за №34982118 від 27.07.2012 (а.с. 14);
- згідно заяви про приєднання до публічного договору №OD30GX0040300001, що підписана 23.02.2012, позивач ОСОБА_1 , яка діє на підставі особистого волевиявлення, надала свою згоду на приєднання до публічного договору про надання фінансового лізингу визначених Публічним договором про надання фінансового лізингу, що розміщені на офіційному веб-сайті Банку www.privatbank.ua; ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає договір фінансового лізингу (а.с. 15);
- предметом договору фінансового лізингу є нерухомість згідно Специфікації, закладеної в Додатку №1 (а.с. 17) до договору фінансового лізингу №OD30GX0040300001 від 23.02.2012, а саме: лізингодавець передав, а позивач — лізингоодержувач, ОСОБА_1 , прийняла у користування для проживання квартиру загальною площею 72,6кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;
- сторонами, підписаний графік погашення кредиту (додаток №2 до договору фінансового лізингу від 23.02.2012р. №OD30GX0040300001) (а.с.18-23);
- згідно довідки АТ КБ "ПриватБанк" від 17.09.2021, заборгованість за кредитним договором №OD30GX0040300001 від 23.02.2012. - відсутня, дата закриття кредиту - 05.06.2020 (а.с. 24);
- з технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_5 , від 02.09.2021, вбачається, що спірна нерухомість - дійсно розташована на АДРЕСА_6 (а.с. 27-28);
- згідно звіту про незалежну оцінку житлової квартири загальною площею 74,5 кв.м., житловою — 42,7 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , ринкова вартість її станом на 15.07.2022 становить 221700 грн. (а.с. 29).
Предметом позову у цій справі є визнання договору фінансового лізингу нерухомого майна (квартири) дійсним та визнання права власності на це майно.
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору.
Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про фінансовий лізинг".
Відповідно до статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.
Аналогічне визначення договору лізингу містилося і у статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг".
За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.
Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу.
Частиною четвертою статті 203 ЦК України визначено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Отже, з урахуванням того, що на договір фінансового лізингу розповсюджуються норми ЦК України, які регулюють відносини з приводу купівлі-продажу, тому відповідно до статті 203 ЦК України, такий договір укладається у письмовій формі, а у випадку участі в ньому фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Така правова позиція, яка має бути врахована відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.04.2020 у справі № 183/6571/17 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ "Ключове рішення", Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк", Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання договору дійсним, визнання права власності на майно та звільнення майна з-під арешту.
З встановлених обставин та матеріалів справи слідує, що предметом договору лізингу, в даному випадку, є нерухоме майно, а саме квартира, при чому стороною цього договору (позивач у справі) є фізична особа — ОСОБА_1 . 
Статтею 379 ЦК України, яка має назву "Поняття житла", визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
Частинами першою та третьою статті 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.
Найм (оренда) житла врегульовано главою 59 ЦК України.
За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 811 ЦК України, договір найму житла укладається у письмовій формі.
Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін (частина перша статті 209 ЦК України).
Договір оренди житла з викупом підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню (частина друга статті 811 ЦК України).
Як зазначалось вище, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу.
Відтак, до відносин, пов`язаних з лізингом житлового нерухомого майна — квартири розповсюджуються норми ЦК України, які регулюють відносини як щодо купівлі-продажу квартири, так і щодо оренди (найму), а саме оренди житла з викупом, що в обох випадках передбачають укладення таких договорів у письмовій формі та їх нотаріальне посвідчення.
Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України викладеним у постанові від 06.09.2017 у справі № 6-1288цс17.
Під ухиленням від нотаріального посвідчення договору має розумітися як активна протидія цьому, так і пасивне небажання вчинити цю дію.
Відповідач, посилаючись на звернення позивача та представника банку до нотаріуса, проте не здійснення останнім нотаріальної дії з посиланням знаходження Банку у реєстрі боржників, або накладення арешту на майно Банку, не надання нотаріусом письмової відмови від посвідчення договору, не визнавав підстави для визнання договору дійсним — ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору. На доведення відсутності такої підстави, заявлене відповідачем клопотання про залучення до участі у справі приватного нотаріуса було задоволено ухвалою суду від 03.10.2022 (а.с. 36, 38). Матеріали справи не містять позицію нотаріуса у наведеній справі. 
Таким чином, під час розгляду справи, з урахуванням вимог статей 12, 77, 80, 81 ЦПК України, не встановлено факту ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору, а також втрату стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.
Оскільки сторонами при укладенні договору фінансового лізингу недодержано вимоги закону про нотаріальне посвідчення, а позивачем не доведено факт ухилення АТ “ПриватБанк” від нотаріального посвідчення спірного договору, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відмову в задоволенні позову.
Таким чином, доводи позивача про наявність підстав для визнання спірного договору фінансового лізингу дійсним не заслуговують на увагу, оскільки колегією суддів таких підстав не встановлено.

Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Таким чином, за наведених обставин, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та доведеними, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову 

Щодо судових витрат
Судові витрати, понесені апелянтом, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з підстав скасування рішення суду першої інстанції та відмові у задоволенні позову покладаються в силу вимог ст. 137 ЦПК України на позивача, внаслідок чого з ОСОБА_1 на користь АТ КБ “ПриватБанк” підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 4 815 грн. 10 коп. 
Керуючись статтями 367, 374,376, 382 ЦПК України, суд,

                                                                 постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - задовольнити.
Рішення Болградського районного суду Одеської області від 06 грудня 2022 року - скасувати, ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, - приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Агбун Марина Іванівна про визнання договору фінансового лізингу дійсним та визнання права власності на майно - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4 815 (чотири тис. вісімсот п`ятнадцять) грн. 10 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 14 березня 2023 року.

Головуючий  І.В. Склярська
Судді Л.В. Базіль
                                        Л.П. Воронцова